Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Izolarea,
singurătatea ființei într-o cutie
în care rămâi doar cu gândurile tale...
Izolarea aia poate fi zdrobitoare uneori.
Dar, când intervine Dumnezeu, devine ceva diferit.
Asta se întâmpla la carceră.
CÂNTĂRI DIN CARCERĂ
EXTERIORUL CURȚII ÎNCHISORII - ZIUA UN BĂIAT CU TEN CIOCOLATIU, 15 ANI
Dacă m-aș putea întoarce ca să vorbesc
cu James, la 15 ani,
aș purta o discuție cu el despre cine e.
Mi-am ignorat tinerețea
încercând s-o îngrop
și s-o învinovățesc pentru că sunt aici.
La un moment dat,
trebuie să-ți alegi vindecarea.
La prima aniversare în închisoare, am împlinit 16 ani.
Nu-mi amintesc cum a fost ziua aia.
Dar aseară, de ziua mea, când m-am culcat,
m-am gândit:
„Am avut 16 aniversări aici.”
16 ANI
Practic, am crescut în închisoare.
18 ANI
22 DE ANI
Dacă sunt întrebat de unde sunt,
pot spune: „de la închisoare.”
31 DE ANI
Nu-mi place luna aprilie.
În primul rând,
16 aprilie e ziua în care am luat o viață.
16 APRILIE 2004
E o aniversare grea, cu ocazia căreia recunosc mereu
cel mai rău lucru pe care l-am făcut vreodată.
După trei zile, în 19 aprilie, fratele meu a fost ucis.
Sunt mereu conștient de trauma asta.
Sunt mereu conștient de ce am făcut
și de ce a pățit Victor.
Aprilie doar îmi amintește
de cea mai grea perioadă a vieții mele.
În fiecare an.
Aveam 25 de ani.
Sergentul m-a chemat în birou.
Aveam mâinile încătușate la spate.
A zis:
„Trimiteți-l la carceră!”
Iar carcera
e detenție în izolare.
Carcera cred că avea
doi pe doi metri.
Și am rămas în carceră
două luni și jumătate.
Cât am fost acolo,
moartea era mereu iminentă.
Trebuia să-mi găsesc speranța.
Iar eu mi-am găsit speranța compunând muzică.
De obicei, mă întindeam pe podea, îmi închideam ochii, meditam
și-mi imaginam viața în afara închisorii.
Încercam să compun muzică
și băteam ritmul pe pieptul meu sau pe pat.
Așa am creat cântece.
Vecinul meu
mă auzea când compuneam cântecele astea
și zicea: „Ăsta e bun, tinere.”
Eu îi cântam
prin peretele subțire,
ca el să-și dea cu părerea.
E amețitor!
E O NEBUNIE
CE NEBUNIE E CUM TRĂIM ȘI CUM MURIM
Când povestești,
retrăiești constant trauma,
dar eu mă simțeam mai bine
să povestesc cântând.
15 IULIE 2019 PRIMELE SCHIȚE ALE TEXTELOR
PENTRU ALBUMUL VIZUAL
„SCRISOARE CĂTRE PRIETENI”
COMPOZIȚIA IMAGINII SE SIMTE/PARE CA O AMINTIRE.
ÎNCEPE CU O MAMĂ DE CULOARE. EA ÎNVAȚĂ/CÂNTĂ CU CEI TREI COPII AI EI.
MEZINUL E CEL MAI ÎNCÂNTAT SĂ CÂNTE.
„SCRISOARE CĂTRE PRIETENI” E CÂNTECUL LUI. VOCEA LUI.
Mila Domnului Păcatul m-a prins
Tata zice: „Dumnezeu iartă”
Când te comporți ca un golan
Îți spui să nu simți Îți spui: „Nu e nimic”
Îți încordezi mușchii
Pistoale, dorință de omor
Oricine e împotriva bandei tale
O pățește de la tine și ai tăi
Cartier și frați de culoare
Bandele Mac Mafia și Ler
Acționăm cu mare atenție
Pentru o popularitate explozivă
Căutăm scopul amețindu-ne cu pastile
Luptăm cu conștiința Ascundem răul
E amețitor
Amintirile sunt cruciale
pentru sănătatea mintală în închisoare.
Îmi amintesc, poate exact sau inexact,
dar îmi amintesc lucruri din copilărie.
Le retrăiesc stând pe patul închisorii.
Îmi amintesc
că eram o persoană
și că sunt o persoană
înainte de a fi închis.
Aveți 60 de secunde.
AM FOST O PERSOANĂ
EXTERIORUL BISERICII - ZIUA
TATA, WILLIAM
În copilărie, în biserica aia,
mamele îmi spuneau Micul William,
după tata, sau Micul Înțelept,
după tata.
Asta e zona în care stăteau tinerii.
A fost frumos să cânt în cor de mic.
Ei erau în secțiunea corului din tribuna bisericii,
care e chiar în fața mea.
Veneau ca să cânte pe platforma de acolo.
Mama lui era dirijoarea corului de copii,
deci, el și sora lui cântau. Până și Victor cânta.
Avem niște copii talentați în biserica asta,
iar Dumnezeu vrea să-i folosească.
Spunem „amin”?
- Amin! - Slavă Domnului!
Treaba mea era să-i educ în biserică și să le ofer un set diferit de valori.
Așa încercam eu să-i protejez
de lucrurile care le puteau face rău.
- Uite-l pe James! - Dl James.
- Îi ieșeau dinții. - Da. Și era plângăcios.
Așa era?
- Da. - Câți ani avea în poza asta?
Avea cam cinci luni.
Îmi spunea mereu: „Am mult păr.”
Am spus: „Băiete, nu prea ai păr.
Ai vrut să ai mult păr.”
Fratele nostru mai mare, Victor.
- Treisprezece? - 14 sau 13.
Treisprezece sau 14 în poză.
Ce obrăjori!
Stai puțin! Uită-te la asta!
Aici suntem eu, James și Victor.
L-am lăsat la casa bunicii mele.
Am crezut că nu va mai veni. Nu-mi amintesc...
Erați foarte obișnuiți împreună.
- Da. - Deci...
Dar, sigur... Uite cum...
Victor a fost un frate mai mare și bun.
A avut grijă de James și de Reneasha.
Și-a iubit frații.
El și James se mai împungeau,
dar el era fratele mai mare și zicea: „Așa e pe stradă.”
Și Victor era băgat în bande.
Nu cred că a avut o scuză ca să iasă și să facă fărădelegi și ce făcea.
A simțit că trebuia să dovedească ce poate.
Victor era și protector,
și bătăuș,
dominându-mă ca frate mai mic.
Nu lăsa pe nimeni să mai facă asta.
Țin minte
că sufeream mult de astm în copilărie și că eram pe bicicletă.
Mă țineam de Vic și de prietenii lui și eram departe de casă.
N-aveam inhalatorul
și am avut un atac mare de astm.
M-a pus pe bicicleta lui
și m-a dus tocmai până acasă.
N-am știut că va ajunge să dea socoteală.
Știu când nu puteam sta împreună
Acum, mă întreb cum va fi viața
Mă simt blocat Începe să pară excesiv
Joci baschet cu tovarășii
Să ai idealuri pare neobișnuit
Când băieții Te testează din start
Viața asta e carnaval Străzile sunt ca un labirint
Sunt uimit cum am...
Am trecut de la baschet În curtea din spate
Pe bune
Și de la mersul pe o roată a bicicletei Pe bulevard
O lume fără culoare Plină de inimi negre, cum e Cain
Acum călătoresc prin lume însemnat
E amețitor
E o nebunie
Ce nebunie
Cum trăim și cum murim
E o nebunie
Ce nebunie
E amețitor
E o nebunie
Ce nebunie
Când Victor a fost arestat, nu-mi amintesc de ce l-au acuzat.
Îmi amintesc doar că simțeam că mi-au luat fratele.
Mi-au luat fratele.
Îmi amintesc că mi s-a spus
într-o zi, dimineața, că Victor era chemat la tribunal.
Știu că am stat în spatele clasei, în clasa a cincea,
și m-am rugat: „Doamne, adu-l pe fratele meu acasă azi!
Mi-e dor de el, părinților le e dor de el,
adu-l, Doamne, acasă!”
L-am admirat,
l-am urmat și am încercat să fiu ca el.
Îmi amintesc că am simțit o lipsă în viața mea
și am vrut să-l înlocuiesc
cu alți tipi de vârsta lui sau mai mari.
Iar ei au ajuns să fie prietenii mai în vârstă
cu care-mi făceam veacul.
Am crescut în cultura bandelor.
În locurile în care am crescut, era de așteptat să faci parte dintr-o bandă.
Pe la 15 ani,
m-am hotărât
că voi fi
cel mai tare frate din bandă.
Voiam să fiu mai violent decât oricine altcineva.
Am primit multe laude pentru asta.
Aveam acces la arme
cum aveam acces la o bicicletă.
Erau peste tot.
Am întors spatele bisericii
când părinții mei s-au despărțit.
Totul a fost o minciună. De fapt, nu ne iubim.
De fapt, nu te iubim.
Și
lui Dumnezeu nu-i pasă de tine.
Dar trădarea de sine
e cea mai urâtă.
„TRĂDARE”
Prieteni și dușmani
Arată la fel la joc
În așteptarea căderii Îți numără defectele
Doar situația unui șef Cântărind pierderile
Dacă o să cumpăr barul
Câți prieteni va costa?
Sorb un coniac, aprind
Un cui și mă prăbușesc
În genunchi Până și Iisus a fost trădat
Cine-mi poate spune
Cum să te descurci?
Când banii le iau ochii Apare și Iuda
Dumnezeule!
E doar un semn al vremurilor
Trădarea tovarășului tău Te apasă mult
Nu cunoaște loialitatea
Când plătești avocatul Nu-ți dă niciun ban
Probabil, te va trăda
Și va depune mărturie Te va înfunda mai mult
Aveam doar 15 ani Când m-ai înfundat
Mi-au spus că ciripești Și-am zis că ei mă mint
Nu știam că ciripeai
Tot timpul
Să fiu al naibii!
Trădare
Discret cu înșelăciunea ta, pe bune
Complotezi
Înfrângerea mea
Mi-ai fost tovarăș
Zi-mi de ce vrei să mă omori
Loialitatea se schimbă
În fața sentinței Într-o lume necunoscută
Moartea și Dumnezeu, intime Regretul e prezent
Apare singurătatea
Doar în fața multor oameni
Unde e ocean, e mult nisip
Unde sunt prieteni, e mult păcat
Mă rog Domnului Te rogi Lui ca să te ierte
Ți-ai curmat singur viața
Fără armă Doar cu un microfon
Fir-ar!
Mă rog Domnului
Și tu te rogi pentru iertare
Ți-ai curmat singur viața
Fără armă Doar cu un microfon
Ridică mâna dreaptă!
Fir-ar!
Trădare
Discret cu înșelăciunea ta, pe bune
FAMILIE
SPUNE-MI DE CE
Trădare
Asta e poza lui James de absolvire a școlii gimnaziale.
Își împletise părul. Se credea tare.
Mi-a fost cavaler de onoare la nuntă.
Aici ridica paharul pentru mine.
Nu-mi amintesc exact ce a spus.
Dar iată-l! Sunt mândru de băiatul meu.
Cam pe vremea aia au venit toate necazurile.
De când ne-am căsătorit, până la incident, au trecut opt luni.
Am interacționat mult cu James.
M-a șocat mult
ce se întâmplase.
Când Victor a venit acasă de la închisoarea pentru minori,
mi-a spus Micul James.
Mi-amintesc că m-am îmbățoșat și i-am zis
că nu mai sunt Micul James,
că sunt bărbat.
Violența, actele violente
erau o unealtă pe care o foloseam pentru orice.
Dacă mă certăm cu cineva la școală, mă băteam.
Să trag cu arma a fost
actul suprem de violență.
Asta îi făcea pe oameni
să mă respecte.
Așa aveam să câștig
frica și popularitatea
de care se bucură un gangster.
Îmi amintesc că am discutat
cu prietenul meu de atunci.
Eram de-o vârstă.
„Frate, trebuie să... Trebuie să luăm o armă și...
Sunt gata să-mi elimin rivalii. E floare la ureche.
Sunt pe val.”
A zis: „Împușc pe cineva, dar nu știu dacă pot ucide.”
L-am corectat: „Frate, aberezi.
Cu asta ne ocupăm. Despre ce vorbești? Așa stau lucrurile.”
Mă convinsesem singur că eram dispus s-o fac înainte de orice.
În moment ăla...
am simțit că a e momentul să dovedesc că sunt băiatul de cartier.
Iar cineva a trecut prin cartierul meu
și m-a provocat.
Ne-am insultat.
Am zis: „E cartierul meu. Nu mă uit eu la tine.
Tu trebuie să te uiți la mine.”
Am fost la un prieten mai în vârstă, iar el mi-a dat arma.
Tânărul a ieșit pe stradă gata să lupte cu mine.
L-am împușcat.
Și am fugit.
M-am plimbat o oră și jumătate
înainte să ajung la prietenul meu,
care-mi dăduse arma.
Mă așteptam
să fiu întâmpinat cu urale,
cred.
În schimb, am auzit:
„Frate, ce-ai făcut?
Frate, o să te caute poliția. Nu e deloc de glumă.
Nu e ca-n cântece,
când poți să cânți rap despre ceva,
în trei minute se termină, iar tu-ți continui viața.
Nu e așa.”
Fiul meu îmi cerea ajutorul,
dar eu nu l-am auzit.
Cerea ajutor... Puștiul ăsta cerea ajutor.
Avea 15 ani!
Mi-a cerut ajutorul, dar nu l-am auzit.
Nu i-am văzut suferința.
Mi-a cerut ajutor înainte să aibă probleme. Asta voia.
Dar unde eram eu? Unde era tatăl lui?
Am primit dosarul de la avocatul lui James.
Când am început să văd unele lucruri,
a fost foarte greu.
Locul crimei,
raportul autopsiei victimei și toate alea.
Nu m-am gândit deloc la astea.
Nu puteam face față.
Ce moment trist!
Un moment trist.
AM FOST O PERSOANĂ.
James a comis o crimă.
După trei zile, fiul meu, Victor, a murit.
Aceste două evenimente s-au întâmplat în același timp.
Eram complet năucit.
Nu puteam funcționa. Parcă-l pierdusem, într-un fel.
L-am visat pe Victor odată.
Victor mergea pe alee
și urma să urce într-o mașină.
Eu îl strigam: „Vic!”
S-a uitat la mine
și a zâmbit.
Mi-a zis:
„O să fie bine, frate.”
S-a urcat în mașină și a plecat.
Ei vin
Continuă să fugi
ȘOFER AI BANII MEI, FRATE?
„CEL MAI VÂNAT”
Dacă stau la pârnaie pe viață O să fiu împușcat de ai mei
O să fiu găurit cu pistolul meu
Cineva din cartier va pune clipul online
Dacă stau la pârnaie pe viață
O să fiu împușcat de ai mei
O să fiu găurit cu pistolul meu
Cineva din cartier va pune clipul online
De ce crezi că fumez iarbă?
Poliția mă oprește O șterg înainte să mă împuște
Eu? Spăl putina înainte să mă împuște
Fiindcă-s copilul lui Assata În mod discret
URMĂRIRE POLIȚIE
În oraș, lângă mare
Vezi un copoi E de rău, pe bune
Banda are pantaloni largi Și arme
Vor să mă vadă mort Și zăcând pe stradă, iată!
Dacă-i văd câte doi Și aud scârțâit de roți
IMAGINI CAMERĂ
Mă adăpostesc și-mi scot arma
Trag ca Craig și Smokey
Căci dacă stau la pârnaie pe viață
O să fiu împușcat de ai mei
O să fiu găurit cu pistolul meu
Cineva din cartier va pune clipul online
Dacă stau la pârnaie pe viață
O să fiu împușcat de ai mei
O să fiu găurit cu pistolul meu Cineva din cartier va pune clipul online
În timpul refrenului Guvernul a lansat patru drone
Vreau o armă ca să ajung acasă
Nu sunt bărbat cu ea
Sunt bărbat fără ea
Problema e Că mă văd bărbat doar cu ea
Asta e povestea inocenței pierdute
LA CAPĂTUL ALEII
A RĂMAS FĂRĂ SUFLARE
VEDEM CĂ ȘOFERUL SCOATE ARMA
Am participat la genocid
Am omorât frați din alte triburi
Tații jeleau și mamele plângeau Tot nu știe nimeni de ce
Suntem căutați, vânați
Fără glumă, fumați, cu arme Pe fugă, până dispărem cu toții
Guvernul ne spune Că teroriștii sunt pe drum
Jur că vor doar să gândim
„CEL MAI VÂNAT” - MUZICA SE OPREȘTE
Aveam un vis.
Se spunea că totul avea să fie bine.
Și se tot repeta asta în visul pe care-l aveam.
„O să fie bine,
o să fie bine.”
După vreo trei zile, a venit poliția
și a bătut la ușă, la ora 4:00 AM.
A fost cel mai ciudat sentiment.
Mi s-a spus că fiul meu fusese ucis.
A fost cel mai oribil sentiment pe care l-am simțit vreodată.
Parcă trăiam un coșmar.
Îl jeleam pe fratele meu, plângând pierderea lui,
iar gândul care-mi venea mereu era
că eu îi făcusem același lucru altei familii.
Exact așa simt ei.
Am fost acolo zi de zi.
N-am ratat nicio zi când fiul meu a trecut prin proces.
Am observat-o foarte bine pe mamă.
Eram în aceeași situație pentru că ea a avut un fiu care a murit,
iar fiul meu murise în același timp.
Sunt sigură că și azi îi e dor de fiul ei.
Era fiul ei.
Îmi amintesc că sentința a fost închisoare pe viață.
SENTINȚĂ: ÎNCHISOARE PE VIAȚĂ
M-am uitat la avocată
și am întrebat-o: „Când merg acasă?”
Ea s-a uitat la mine...
„Nici nu înțelegi ce s-a întâmplat!
Nu înțelegi.”
„COPLEȘIT”
Salopetă mare, portocalie
Lacrimi în ochii părinților
Judecătoarea m-a închis
40 de zile, 40 de nopți
Patimile lui Hristos Doamne Iisuse, dă-mi viață!
Demonii mă bântuie noaptea
M-am gândit la sinucidere
N-o să mint Uneori îmi doresc să fi încercat
ÎN BISERICĂ
M-am săturat de viață Pare că mor în fiecare dimineață
Jur că m-am schimbat, totuși
Iartă-mă, sunt diferit
Jur că m-am schimbat.
ÎN CELULĂ
Văd lucrurile altfel
Acum nu mai pot controla Mă gândesc
Sparg tiparele care contează Mă transform
De asta simți Chestiunile esențiale
Domnul să-mi trimită o scară Ca să ies din mormânt
Pe bune!
M-am săturat să fiu doar sclav
Pe bune!
Doamne!
Îmi recunosc greșelile
Nu-mi găsesc nicio scuză
A fost foarte greșit
Dar nu-Ți voi mulțumi pentru pereți
Pentru opresiunea statului Depresia mea trece și vine
Stările astea nu-s bune
Viața în pușcărie e nasoală
Sunt mort pentru lume
Pentru prieteni, iubită Sunt uitat
Am fost închis la doar 15 ani Sunt aici de un minut
MUNTE - ZIUA
Încerc să termin în forță Pe bune
Tata spune: „Fiule, fii puternic!”
Încerc
Viața e prea scurtă, n-am timp de pierdut E serios
Fluxul deschide porțile
Și inundă cu realitate
Sper să se înțeleagă E pentru bande
Lorzii bandelor înțeleg Fiindcă așa-s golanii
Când e traumă Iar mama plânge
Ai pierdut apelul Cum să te simți?
Ai senzația că ea crede Că soarta ta e pecetluită
Cu adevărat
Trauma a fost reală Mama a plâns
Am pierdut apelul
Cum să mă simt Când cred
Că ea-mi crede Soarta pecetluită?
Și mă simt
Copleșit
ACUM EȘTI SUB UN BLESTEM ȘI MOTIVAT DE PĂMÂNTUL
CARE ȘI-A DESCHIS GURA CA SĂ PRIMEASCĂ SÂNGELE FRATELUI TĂU, DIN MÂNA TA.
FRATE
Mereu mă întreb unde e Victor.
Știu că nu simte durere, dar nici nu știu unde e.
Astea sunt gândurile mele.
Unde e fratele meu?
NEPOTUL MEU, NAAJI
Reneasha era însărcinată cu Naaji.
Îmi spunea:
„O să nasc foarte curând.”
Era foarte clar
că urma o comemorare
pentru moartea lui Victor.
Astfel, când s-a născut Naaji,
în 19 aprilie,
în ziua în care Victor a fost ucis,
parcă Dumnezeu ne-a oferit
un dar
într-o zi grea.
- Naaji! - Ce faci?
Te rog!
Vreau să dorm.
Mergem la cimitir?
- Nu știu. - Încă nu știm.
O să fie târziu. Mergi și joacă-te la etaj!
Și n-am luat flori.
Nu știu.
Inițial, mergeam în fiecare duminică.
În fiecare duminică, luni întregi, mergeam
și petreceam timp aici.
Mergeam la fratele lui, James, la școala de corecție,
iar, apoi, veneam să-l văd pe el sau invers.
Mergeam să-l văd pe el, apoi, la James, depinde.
Și asta a durat mult timp.
VICTOR 2 OCTOMBRIE 1982
Plângeam mereu.
Ca parte a procesului meu de doliu, trebuia să fiu aici.
19 APRILIE 2004
Procesul lui Victor a început după ce s-a încheiat al lui James.
Ăsta a fost un alt calvar.
Orice s-ar întâmpla aici nu va schimba nimic.
N-o să-mi aducă fiul înapoi.
Domnul a fost găsit vinovat de crimă cu premeditare.
Și era tânăr, cam de vârsta fiului meu, Victor,
la vremea aceea. Era tânăr.
Am avut ocazii să vorbesc la tribunal și am făcut-o.
Mi-a părut rău pentru el,
fiindcă, nu numai că fiul meu și-a pierdut viața,
și a lui se terminase.
I-am spus: „Acum ai o problemă mare
și mă rog să că faci ce trebuie și să vii acasă.”
Asta i-am spus.
E nasol fiindcă o cunosc pe sora lui.
Am crescut împreună. Am fost colege la școală
și habar n-aveam.
M-am văzut cu ea, iar ea plângea
fiindcă fratele ei urma să dispară pe viață.
Când l-au condamnat pe Jamaal Smith
la închisoare pe viață,
n-am fost mulțumită, sincer.
Mi-ai luat fiul. I-ai luat viața.
Pentru ce?
Încă îmi jelesc fiul.
De fiecare dată când vine ziua lui
sau în ziua în care i-a fost luată viața,
mă gândesc mereu la fiul meu pierdut.
Mă gândesc mereu la fiul care stă la pârnaie.
PRIZONIER
Îmi imaginez că persoana care l-a ucis pe Vic...
Îmi imaginez că e
ca unul dintre noi.
UNUL DINTRE NOI
Cineva care trăia pe străzi,
jucându-și rolul
așa cum e el în cultura străzii.
Mă gândeam că, dacă aș putea să-l întâlnesc,
l-aș bate.
Sau
mai rău.
Îmi ziceam: „O să-l omor pe prostul ăsta când îl prind.”
Luptam cu ura pentru ce reprezenta tipul ăsta,
în mare parte, o figură imaginară în mintea mea.
Nu știam cine era sau cum arăta.
Nici numele nu i-l știam.
Când am ajuns la închisoarea în care eram,
am intrat într-o cameră comună, mică.
Unul dintre tipii de acolo se numea Jay.
UN TIP PE NUME JAY
Reflecta asupra crimei
pe care o comisese și la cât de fără logică fusese.
Așa că am avut o conversație
cu el mai ales
despre câte regrete
și câte remușcări avea
pentru crima pe care o comisese.
Mi-a arătat umanitatea lui
și am putut să-l înțeleg.
Văzându-i umanitatea
în legătură cu cel mai rău lucru pe care-l făcuse vreodată,
mi-am amintit de umanitatea mea
în legătură cu ce făcusem eu rău.
Mai aveți 60 de secunde.
M-AM ÎNTORS, AM TRAS ȘI AM FUGIT.
Ștersesem totul.
Îmi ștersesem imaginea
cu el căzând la pământ după ce l-am împușcat,
ani în șir.
Atunci mi-am dat seama
de gravitatea a ceea ce făcusem.
Deci, ștersesem totul.
Acum, trăiesc cu asta.
Înțeleg.
ÎNȚELEG
M-a...
M-a copleșit treptat...
Când aveam 19 ani,
eram foarte convins că nu valoram nimic
și voiam să-mi iau viața.
Simțeam că le fac tuturor o favoare,
dacă mă sinucid.
Adevărul e că n-aș putea spune nimic.
Nu există regrete, remușcări,
care să compenseze ce i-am făcut eu lui.
I-am răpit totul acestui om.
I-am răpit totul acestei familii. Am luat prea mult.
Și îmi va părea veșnic rău pentru asta.
Dacă te uiți în ochii mei,
parcă ai vedea un zombi în toate sensurile cuvântului.
Nici măcar nu sunt acolo.
Nici nu sunt acolo.
„MORMÂNT DE OȚEL”
Mormânt de oțel
E greu aici
E frig, e întuneric aici
Nu e aer
Nu pot respira Nu văd, nu pot dormi
Nu pot să cred că m-au prins
Din centrul lumii interlope
Lipitorile se adună
Regii celebri, interlopi
Au necazuri Când Dracula vrea să mănânce
Lupți sau mori Când e timpul să ne ospătăm
Suflet de martir Uși închise, sunt îngropat
Caut versuri și ritm
Abia dorm
Încarcerat, la doar 18 ani
Aștept la cantină
Nu pot scăpa de amintirile astea
Jurații: „Linșați-i!” L-au linșat
Asta nu poate fi viață, pe bune E incredibil
Polițiștii îl jignesc Când se întorc
Gangsterii educă
Ca într-o creșă
O să aibă nevoie
Când se întâmplă, e serios
Haosul e normal
Când timpul încetinește
Beton și oțel Apelurile sunt respinse
Aștept corespondența Scrisorile se întorc
„Returnare la expeditor” Promit să las păcatul
Doamne, dacă mă ajuți Mă căiesc definitiv
În țara celor pierduți Ajută-mă să câștig
În beznă Încerc să-mi găsesc reperul
Sunt păcătos
Într-un mormânt de oțel
E greu aici
E frig, e întuneric aici
Nu e aer
Nu pot respira Nu văd, nu pot dormi
Nu pot să cred că m-au prins
Închis pe viață
Dar visez să trăiesc
Când te închid Jur că simți asta în ficat
O durere atât de adâncă Încât încă tremuri
Trăiești viața mort Ca un ucigaș
Fac ture în fiecare zi
Trebuie să mă ridic
În caz că zombii Vor vrea să se ridice
Pentru că răpitoarele caută arme
Vor să prizeze
Și caută o înțelegere
Ca să scape de iad De demonii din celule
Datoria crește Se gândesc să toarne
Când devii nerăbdător Bagi viteză
Apoi, gardienii primesc o scrisoare Noaptea
Atunci am simțit Că am dat greș și am căzut
În genunchi, l-am implorat pe Dumnezeu
Spune-mi dacă sufletul meu va învinge!
E frig în carcera în care stau
Trăiesc în oțel
Unde totul e nemișcat
Da, totul e nemișcat
Tata a venit să mă vadă când eram la carceră.
Tocmai terminasem de scris
prima și a doua strofă
din „Mormânt de oțel”.
Credeam că terminasem.
Era în vizită, după geam.
Eu țineam telefonul
și i-am cântat „Mormânt de oțel”.
El mi-a zis:
„Da, fiule, e foarte bine.
Dar ce se întâmplă?”
L-am întrebat: „Cum adică?
El: „Cu personajul.
Ai descris că e într-o lume întunecată.
Apucă să mai iasă din ea?”
Când m-am întors în celulă, după vizita lui,
am început să scriu.
Am deschis a treia strofă scriind...
Viața printre nenorociți Escroci și uneltitori
Chiar e un coșmar Dar eu rămân un visător
Speranța e greu de păstrat Dispare ușor
Unii o iau razna
Se conving Să fie nervoși
Din lipsă de scop, intenționat Doar ne blestemă
Dă-mi viață! Să capăt valoare în viață
Dar prin aceste strofe Aș putea să mă ridic
Prin versuri, văd lumina Mă dor ochii
Arunc pământ, mă dor brațele
Mă rog să nu alunec Continui să urc nesigur
Îmi adun puterile Direcția mea e reînvierea
Ca Lazăr, mă ridic
Mărturiile mele Povești din criptă
Mormânt de oțel
Locuiesc într-un mormânt de oțel
Rămân
o persoană care visează la libertate,
care visează la propria împăcare
și la înviere.
Visez la propria mântuire
și la mântuirea altor oameni.
Imaginația mea,
când eram la carceră,
a jucat un rol
în cultivarea întregii mele speranțe.
Mi-am putut imagina viața
în artă și muzică.
M-am putut imagina liber.
Aveam ceva la care să sper, fiindcă îmi puteam imagina.
Știu că, odată, eram întins pe jos, meditând,
și îmi imaginam
viața pe care mi-o doream.
Viața...
mea imaginară
arăta ca Indigo.
Când am cunoscut-o, mi-am zis: „Ea e!”
IUBIREA MEA, INDIGO
N-o să vorbesc prea mult despre mai.
De ce nu?
Nu știu!
Cred că Ziua Eroilor și Ziua Mamei...
Doamne...
E o sărbătoare.
M-aș căsători cu tine azi.
Indiferent de dată, îți zic: „Să facem asta!”
O să continui să rezist
Da!
O să continui să rezist
Trebuie să rezist
O să rezist
Nu știu cum e restul.
La început, am simțit că nu mă voi implica atât
într-o situație captivă, cu multă opresiune.
Însă n-am putut să nu-mi ascult inima.
Prin munca de abolire a închisorii
și reforma pe care am făcut-o,
aveam un caz înainte de James.
Adevărul e că legăturile umane străpung zidurile.
Străpung cuștile.
Ca prietenă și ca un om care ține la el spiritual,
nu-mi fac griji că nu va fi responsabil.
Dar știu că e mai greu
când ești și transformat în victimă prin încercare.
În primul e-mail, am scris:
„Sunt logodnica lui James.
Vă scriu pentru schimbarea sentinței lui.”
Am cerut ajutor în acest proces.
Cum se face?
Deocamdată, merită să ți-i amintești
pe toți cei care te așteaptă acasă.
Da.
Ți-am citit ce scrie tatăl tău, nu?
Da. Mi-ai citit.
Bine. Dar ce scrie Jackie?
Nu.
Vrei să auzi ce scrie?
Da.
„James a aflat cum au fost afectați de crimă victima și familia sa,
viața lui și societatea.
Regretă și înțelege că acțiunile lui au avut efect negativ.
James e un tânăr responsabil și matur,
care a fost reabilitat în sistemul penitenciar din California.
Eu și soțul meu
l-am susținut pe James, și vom continua să-l susținem.
James nu e o amenințare pentru societate
și merită o a doua șansă în viață.
Cu stimă, Jacqueline Williams.”
Mama Jackie, draga de ea!
Adorabil!
Mai aveți 60 de secunde.
Urăsc asta.
Urăsc și eu asta cu tine.
Biblia spune că suntem ca oile numărate pentru măcel.
Oricând, pericolul sau dezastrul pot apărea în viața noastră.
Să nu crezi că fiul tău nu poate fi un număr din statistica
celor morți la colțul străzii.
Dar Biblia spune că Dumnezeu nu condamnă.
E un eliberator, un emancipator.
Căci Dumnezeu nu și-a trimis fiul în lume ca s-o condamne,
ci ca, prin el, lumea să poată fi salvată.
Dumnezeu luptă pentru voi.
James, când s-a născut și l-am adus acasă de la spital,
l-am luat în brațe. Eram atât de fericit!
El mi-a zâmbit și...
Acum e bărbat. E capabil să continue.
Asta m-a încurajat
să continui cu el.
Cuvântul Domnului e comoara mea.
Asta e ce am la dispoziție. E ce pot face mai bine.
Și Dumnezeu mi-a spus: „Va dura mult.”
L-am auzit foarte clar.
I-am transmis mesajul fiului meu. Dumnezeu a zis că va dura mult.
Apoi mi-am dat seama că Dumnezeu, spunând așa, mi-a promis
că se apropie și de final.
Astfel, într-o zi, fiul meu avea să fie liber.
Dumnezeu mi-a promis asta. Am auzit.
De asta sunt convins,
am convingerea
că, deși avem timp, am făcut multe
și a durat atât de mult cât a durat,
dar se va sfârși
și ne vom duce viața împreună de partea asta a zidului închisorii.
Asta înseamnă credința.
Am un cântec de laudă în inimă, pe care vreau să-l cânt.
Voi cânta acest cântec din credință.
Îl simt pe Dumnezeu aici deja.
Și iată cum e cântecul de laudă!
„TREZEȘTE-TE”
Visători rătăciți
Treziți-vă și transformați-vă În luptători
Cine ne va hrăni?
Șir de tineri soldați
Cine ne conduce?
Avem arme
Aș vrea să-ți zic Că nu-i nevoie de ele
Dar e greu când te vânează Fără motiv
Invidioșii te urăsc Fiindcă ai experiență
Polițistul dur trage
Și intră-n casă În timp ce dorm
E timpul să mă trezesc.
În sanctuarul ăsta, spui: „Doamne, mă predau!”
E timpul să mă trezesc.
- De când slujesc? - Dintotdeauna!
N-o să vă părăsească niciodată!
Nu-mi pasă ce se întâmplă. Nu pleacă nicăieri!
Trezește-te!
Zilele astea, oamenii merg amețiți
Fumează iarbă Gândindu-se și visând să fie plătiți
Aștept ziua Trezirii la realitate
M-am săturat de priveghi
Frații mei abia se descurcă
Abia se-ajung, dar se umflă
Egoul lor e cel mai mare
E greu să simți dragostea Când frații nu urăsc
Totul se întrepătrunde ca o codiță
Rămân ageri
Nu se schimbă niciodată Doar ca să poarte un lanț
Fac droguri ilegale pe bandă
Mâncarea maestrului bucătar
Pot găsi câteva firimituri Pentru azi
Ca să amorțesc durerea trădării
Să nu penetrezi niciodată Conștiința lor
Nu suntem conștienți
Pe străzile junglei sunt „fiară” E ușor de văzut
Oamenii ăștia Preferă să fie monștri
Creaturi fără minte Nu-și ascultă profesorii
Am simțit că nu voiau Să ne înțeleagă
Columbus și Cook
Comerțul cu sclavi În cartea mea de istorie
De ce crezi că dormeam În spatele clasei?
Pistol înfășurat și ascuns Pe fundul genții
Sunt de culoare, furios Dar nu sunt luat în serios
Gloanțele se aud ciudat
Și sunt încercate de cei curioși
Pe străzi, ești rapid și furios
Nu vreau să fiu ca Paul Walker
Accident mortal Nu vreau să fiu ca el
Dar mă rog să-l aud pe Domnul Fiindcă e timpul să mă trezesc
Trezește-te!
Copile, mă ridic, stau drept
și-i zic diavolului: „Nu-i nimic. Mă voi întoarce.
Mă voi întoarce!”
Ați fost vreodată la închisoare?
Lăudat fie numele Lui!
Nu trebuie să spuneți nimic. Știu că ați fost acolo. Amin!
Ați fost în închisoarea spirituală! Diavolul v-a legat!
Lăudat fie numele Lui! Lăudat fie...
Pe măsură ce am crescut,
m-am simțit mai responsabil
față de tata,
față de mama și de sora mea.
Scriam scrisori despre cât de recunoscător sunt
fiindcă mi-au rămas alături și fiindcă m-au sprijinit
chiar și după ce am făcut ceva atât de odios și de grav.
Îmi amintesc că mama mi-a povestit odată despre nașterea mea.
Când era însărcinată cu mine, a zis: „Te-am dorit”
Și mi-a zis: „Încă te vreau, fiule.”
Să aud asta
a fost încurajator, înălțător
și m-a ajutat să cred în mine și în valoarea mea.
Alo?
Aici, Global Tel Link. Aveți un apel preplătit de la...
- Bună, mami! - Bună!
- Vreau să-ți citesc ceva. - Bine.
„Scopul scrisorii e să ofere instanței
autoritatea de a-l rejudeca pe James Jacobs,
după comportamentului său excepțional în închisoare.
În calitate de secretar al CDCR,
îmi respect mult obligația față de siguranța publică
și fac recomandări exclusiv excepționale,
când comportamentul unui deținut demonstrează o conformare continuă
cu regulile, reglementările și cerințele departamentului,
precum și după participarea prelungită în programul de recuperare.
Sentința deținutului Jacobs merită atenția instanței.
Recomand ca sentința deținutului Jacobs să fie reanalizată
și ca el să fie rejudecat.
- Cu stimă, Ralph Diaz... - Doamne!
...secretarul CDCR.”
Doamne! Nu știu ce să...
„Noi, juriul acțiunii de mai sus
îl găsim vinovat de crimă pe inculpatul James Jacobs...
CALIFORNIA 6 SEPT. 2005
...și-l condamnăm la închisoare pe viață.”
SENTINȚA E ÎNCHISOARE PE VIAȚĂ
Știu că, acum mulți ani, am mers la tribunal pentru James.
Fusese condamnat prima dată și urma să fie rejudecat.
Am venit dintr-un motiv bun. Data trecută n-a fost așa de bun.
TRIBUNALUL DISTRICTUAL
Sunt prima care spune că, dacă ai trecut prin ceva,
ai fost victima. E adevărat.
De aceea spun că e și...
E și responsabilitatea ta ca victimă
să faci ce e necesar ca să te vindeci.
Am fost victima unei infracțiuni.
Am fost violată.
Și am deschis o anchetă prin poliție.
Am ajuns să trăiesc din nou o traumă după acea experiență.
Îmi căutam liniștea,
căutam dreptate, vindecare, validare,
dar n-am găsit nicio vindecare.
Mi-am dat seama că sistemul nu-mi dădea prioritate.
Dădea prioritate pedepsei,
Iar vindecarea mea nu poate fi găsită în pedeapsa altcuiva.
Nu asta îți dă înapoi ce ți-a fost luat.
Suntem oameni credincioși. Înțelegem că Dumnezeu are căile Lui
și că nu se întâmplă cum vrea omul,
dar sper foarte mult că va ieși din închisoare.
Eu mă rog să iasă din închisoare cât suntem în viață.
Îmi pare rău!
Acum, e...
E ca o moarte.
De fiecare dată când îl vezi pe James
și trebuie să pleci, parcă se închide sicriul.
Ca el să fie cu tatăl lui...
Asta e important.
Inimile lor vor fi vindecate.
Nu vor mai fi frânte.
Tata mi-a spus, când aveam 16 ani,
după ce am fost condamnat:
„Știi, fiule? Va dura mult.”
În tot acest timp cât am simțit dor
și am privit spre orizont,
am avut mari speranțe.
Am sperat
că judecătorul îmi va reanaliza cazul,
că mă va lăsa să plec acasă.
Doamne! Începem.
Să vedem ce se întâmplă!
Statul contra James Jacobs.
Cererea e încă să-l rejudecăm.
Biroul procurorului nu e dispus să admită
ca dl Jacobs să fie rejudecat.
În privința rejudecării de către tribunal a inculpatului,
tribunalul nu va analiza chestiunea asta azi.
Închisoarea și sistemul de justiție sunt o capcană.
Dacă mergi prin sălbăticia Americii
și ajungi într-o capcană,
nu-ți mai dau drumul.
Procurorul n-a analizat cine sunt.
S-a gândit
că a avut ocazia să refuze.
Nu vor spune niciodată: „Capcana asta e inumană.
Hai să-l eliberez!”
Vor să te pună la zid.
Nu vor spune niciodată: „Lațul ăla e prea strâns.
Să-l eliberez pe omul ăsta!”
Au vrut
să ne linșeze.
Nu mai alerg
„CEL MAI VÂNAT” AL DOILEA FRAGMENT
Frații vor să-mi fure aurul roz
Polițiștii îmi vor libertatea
Diavolul aleargă după sufletul meu
Mă rog Domnului să-l înving
Nu m-am retras niciodată
N-am fost elitist
N-am avut încredere în lideri, pe bune
Cum să am încredere Când l-au ucis pe Malcolm
L-au ucis pe Oscar, pe Tray Și pe Michael?
Cea mai vânată specie din America
E bărbatul de culoare
Polițiștii albi împușcă
Și justifică asta cu genocid șantaj
„Vă ucideți voi pe voi”
Deși împușcăm oameni Cu fețe asemănătoare
Nu schimbă situația Că ești rasist
Nu schimbă situația Că sistemul e viciat
Și durerea pe care o simt tovarășii Rămâne mută pentru totdeauna
Dacă stau la pârnaie pe viață
O să fiu împușcat de ai mei
O să fiu găurit cu pistolul meu
Cineva din cartier va pune clipul online
Dacă stau la pârnaie pe viață
O să fiu împușcat de ai mei
O să fiu găurit cu pistolul meu
Cineva din cartier Va pune clipul pe WorldStar
DOMNUL ESTE SPIRITUL
ACOLO UNDE EXISTĂ SPIRITUL DOMNULUI, EXISTĂ LIBERTATE
SPIRIT
James mi-a spus că a avut un vis.
A spus: „Am visat că am venit acasă la tine.”
Îmi vreau fiul acasă.
Nu am alt fiu. Am nevoie de el acasă.
„FUNDUL MĂRII”
În LA, în weekend, avem iar arestări de bande și violențe.
Peste 200 de polițiști pe stradă...
Valuri de crime
Mă plictisesc cu știri despre
Valuri de crime
Mă plictisesc cu știri despre
Da
Cu știri despre
Valuri de crime
O VEDEM PE MAMA MERGÂND PE PLAJĂ
Pe mama o doare spatele
Ce stres! Fratele meu a fost ucis
Se roagă pentru cel mic
Fundul mării e plin de gloanțe Trase de arme militare
Prins în val Ești purtat mereu
Sunt 26 de grade Briză ușoară
De la armele care trag Fumez iarbă
Ca să mă eliberez
Mama tot spune Că se roagă pentru mine
Poate fi grav
Negrii nu înoată Plutim pe plajă
În picioarele goale
De pe umeri, sunt îndrăzneț Prieteni buni
E meritul meu
Ei nu trăiesc Sunt uciși de bucurie
Ori de poliție Jur că mă vânează
Tinerii servesc cocaină, frate Ai grijă, frate
Fiindcă sunt în vizor Iar mamele suferă
N-o pot învia pe mama După ce-a zburat glonțul
Era drogului
Merg atent Respect granițe
Pe mama o doare spatele
Ce stres! Fratele meu a fost ucis
Se roagă pentru cel mic
Pe fundul mării
E plin de gloanțe Trase de arme militare
Luat de val Nu te mai întorci
Frații luptă mereu
„Ce e, de unde ești Unde stai?”
Dau năvală la bunica ta
Sună de pe cartelă Și-i vând praf bunicii
La un lichior
Praf zi de zi
În orașul de la mare E praf mereu
Compton, Watts, LA Se prizează zilnic
Valuri de crime
Mă plictisesc cu știri despre Valuri de crime
Mă plictisesc cu știri despre
Valuri de crime
Mă plictisesc cu știri despre Valuri de crime
Cu știri Valuri de crime
Cu știri despre
Născut în era drogului
Merg atent Respect granițe
Pe mama o doare spatele
Ce stres! Fratele, ucis
Se roagă pentru cel mic Fundul mării
E plin de gloanțe Arme militare
Luat de val Nu te mai întorci
UN ADOLESCENT PRIMEȘTE ÎNCHISOARE PE VIAȚĂ PENTRU CRIMĂ
ADOLESCENT, DESPRE UCIGAȘUL FRATELUI: „ÎNCĂ UNUL DINTRE NOI”
Bună, fiule!
Bună, mami!
Te mai plimbi pe plajă duminica?
Recent, nu, dar trebuie să mă întorc.
LUAT DE VAL NU TE MAI ÎNTORCI
„ÎNCĂ UNUL”
Urma să-l vizitez pe James
la închisoarea în care era atunci.
Când m-am uitat...
Mai întâi, i-am spus lui Reneasha: „Tipul ăla seamănă cu Jamaal.”
L-am văzut o singură dată, când a fost condamnat.
Am zis: „Mamă, tipul ăla seamănă cu Jamaal.
Merge, zâmbește ca el.”
N-am vrut să-i spun lui James.
N-am vrut să-i spun.
Fusese ziua mea de naștere.
A venit weekendul, iar mama a venit să mă vadă,
mama și ReeRee.
Mama și Reneasha se purtau un pic ciudat.
Erau altfel.
Zâmbeau,
dar zâmbetele lor erau false.
M-am uitat la ReeRee.
M-am uitat la mama: „Ce se întâmplă?”
Mama a zis:
„Nu e nimic.”
Se tot uita, iar ochii ei o săgetau pe Reneasha.
A întrebat: „Cine e ăla?
Cine e tipul ăla?”
Eu am spus:
„E fratele Jay.”
UN TIP PE NUME JAY
Și am spus „Jay” știindu-l doar ca Jay,
pentru că așa mi se prezentase.
Ea a făcut o pauză,
iar mama s-a uitat la mine
și a spus: „El e.”
Și fără ca ea să-mi explice ce voia să spună,
am înțeles la cine se referă.
El îl omorâse pe Victor.
Am înghețat.
Îmi dădusem seama cât am trăit
lângă acest om.
A zis: „Vorbesc cu tipul ăsta zi de zi.”
James era foarte supărat. A spus că trebuia făcut ceva.
Mama m-a apucat de braț.
- Am zis: „Nu...” - A zis: „James, nu-l omorî!
Vreau să vii acasă.”
În același timp,
mi-a comunicat că n-am permisiunea să-l omor,
dar că am permisiunea să fac orice altceva.
Am știut că la asta se referea.
M-am simțit vinovată,
pentru că trebuia să-mi țin gura.
Nu trebuia să spun nimic,
pentru că nu voiam să se întâmple nimic.
În noaptea aia, eram în celulă.
Plângeam.
Eram furios.
Eram supărat pe Dumnezeu.
L-am întrebat pe Dumnezeu: „De ce mi-l aduci pe omul ăsta,
știind că încerc să merg acasă,
știind că trebuie să...
Trebuie
să-l omor?”
Tipul mi-a ucis fratele.
Eram foarte furios
că Dumnezeu mi l-a adus aproape și m-a pus în situația în care trebuia...
Am simțit că trebuia să-i fac ceva,
dar, în inima mea,
voiam doar să iert.
Lumea nu prea înțelege iertarea.
Mai ales în cultura închisorii nu e concepută iertarea.
E văzută ca o slăbiciune.
Dumnezeu m-a pus într-o situație
în care fie păream slab în fața oamenilor
care credeam că sunt prădători,
fie renunțam la libertatea mea.
În noaptea aia, m-am rugat.
Știi ce am de făcut...
De ce m-ai pune să fac asta?
Și foarte clar,
cum îmi auziți vocea acum,
L-am auzit pe Domnul: „Nu ești obligat faci nimic.”
Și a răsunat iar și iar...
NU EȘTI OBLIGAT SĂ FACI NIMIC
M-am gândit la Scriptură:
„Dacă nu ierți,
nu vei fi iertat.”
Și, mai mult decât orice,
cel mai mult îmi doream...
În acel moment, voiam doar să fiu iertat.
Voiam să fiu iertat de familia pe care o rănisem
și să afle că am înțeles ce le-am făcut.
Mai mult decât orice,
am vrut asta.
Și iată că aveam ocazia să iert și eu pe cineva!
În dimineața următoare,
am ieșit la micul-dejun.
I-am zis: „Frate, te cheamă Jamaal Smith?”
El a spus: „Da.
Dar știai asta.”
I-am spus: „Nu. Am știut mereu că te cheamă Jay.
Numele tău e Jamaal Smith.”
Iar el a zis: „Da.”
Au început să-mi curgă lacrimile.
I-am zis: „Mi-ai omorât fratele.”
Și primele lui cuvinte au fost:
„Îmi pare rău pentru ce ți-am luat.”
Mi-a spus:
„Îmi pare rău că ți-am rănit familia.”
Și
l-am crezut.
Am crezut că îi pare rău.
L-am întrebat de ce mi-a ucis fratele
și mi-a spus povestea.
Și...
N-avea logică!
A fost degeaba.
La fel cum crima mea a fost degeaba și fără logică.
Și i-am spus:
„Te iert.
Dacă vrei iertarea mea, te iert.”
M-am ridicat și am plecat.
Mi-am amintit de prima oară când ne-am întâlnit,
de cât de mult mă apropiasem de el
și de câtă umanitate am văzut în el
auzindu-l vorbind despre crimă.
Aflând că crima pe care o comisese era împotriva mea și a familiei mele,
a fost greu.
DEPARTAMENTUL PENTRU CORECȚIE ȘI REABILITARE
Poliția a aflat
că fusese condamnat pentru uciderea lui Victor.
Și CDCR,
în loc să faciliteze reconcilierea și vindecarea,
au considerat-o ca pe o problemă.
EVALUAREA PERICOLULUI PENTRU: JACOBS, JAMES AND SMITH, JAMMAL
Ne-au intervievat pe amândoi.
SMITH S-A AȘEZAT PENTRU MICUL-DEJUN
„MĂ IERȚI?”
Le-am spus că-l iert.
Când a intrat locotenentul,
a zis: „Trimite-l înapoi în celulă pe tip!
Celălalt, la carceră!”
În loc să le permit să-l bage pe Jamaal la carceră,
le-am zis că merg eu la carceră în locul lui.
Sergentul a întrebat: „Ai merge la carceră pentru el?”
„EȘTI SIGUR?”
Mi-au pus cătușele și m-au condus înapoi în celulă.
Îmi amintesc că un gardian,
când ne întorceam spre celulă, prin curte,
mi-a zis:
„Când ajungi în celulă,
să te pui în genunchi și să-L slăvești pe Domnul,
pentru că ai trecut testul.
Ai trecut.”
În carceră,
am simțit o senzație de liniște,
pentru că făcusem ceva de care nu mă credeam în stare
sau credeam că nu voi face.
Scriptura ne spune
că diavolul face rău, iar Domnul vrea binele.
Izolarea e intenționată
pentru a izola spiritul unei ființe umane.
IZOLAREA POATE FI CUMPLITĂ UNEORI,
DAR, CÂND INTERVINE DUMNEZEU, SE TRANSFORMĂ ÎN ALTCEVA.
Asta se întâmpla în carceră.
Eram în izolare, sigur,
fără oameni în jur.
Dar Domnul a fost cu mine mereu.
Era clar ce aveam de făcut. Trebuia să muncesc.
Trebuia să folosesc acest dar
cu care Domnul mă înzestrase să vorbesc despre ceva important.
Compuneam cântecele, dar nu știam dacă erau importante.
Nu știam dacă urmau să conteze pentru lume,
dar am început să scriu cu acea însuflețire.
Spuneam ceva important,
ce era important.
„PSALMURI NATIVE”
Nativilor, dați-vă seama
Cei care cântă rap Au minciuni adevărate
În realitate Sunt ca un om de știință
S-a înțeles greșit Să ne realiniem!
Nu vreau lupte Vreau liniște sufletească
Îi cer Domnului protecție Am și armă
Dacă zombilor le e foame Și mă vor
Mă rog să-și revină În versuri despre libertate
Le spun Despre cum ar trebui să fie
Urmați-mă! Dumnezeu vorbește prin mine
Progresezi și vezi Lupta care trebuie dusă
Între o binecuvântare Sau cel mai greu lucru
Religia e vitală Te ridici și te menții
Încerc să îndrept Lumea spre schimbare
Ca Obama Sincer, frații continuă să se joace
Când viața e grea și serioasă Mă tot rog
Mă tot rog, frate
Când merg prin umbra morții
Îmi dau seama că trebuie să mă ridic
Dacă mor înainte să mă trezesc
Mă rog Domnului să-mi ia sufletul
Când merg prin umbra morții
Îmi dau seama că trebuie să mă ridic
Dacă mor înainte să mă trezesc
Mă rog Domnului să-mi ia sufletul
Mă rog ca într-o zi Să mă revanșez cu totul
Mă rog ca într-o zi Să mă lepăd de Satana
Mă rog pentru prieteni Și pentru dușmani
Uneori e greu Să-i deosebești
Mă rog ca într-o zi Să mă revanșez cu totul
Mă rog ca într-o zi Să mă lepăd de Satana
Mă rog pentru prieteni Și pentru dușmani
Uneori e greu Să-i deosebești
Pe bune
Am zis: „Fiule, știi că ai un har, un talent
de a-i bucura pe oameni,
de a le da speranță și a-i ajuta să-și găsească alinarea
în toate momentele prin care trec.
Oamenii ăștia te vor prețui.
Chiar te vor proteja.
Îți vor împărtăși darul.
Binecuvântează-i!”
- Tati! - Da?
Ai primit scrisoarea, veștile pentru James?
Ce vești? Ce?
„În închisoare,
dl Jacob s-a dedicat autodezvoltării.
Am analizat cu atenție și am cântărit probele
privind comportamentul pozitiv al dlui Jacobs în închisoare.
Prin urmare, eu, Gavin Newsom, guvernator al statului California,
schimb prin prezenta sentința lui James Jacobs,
ca să fie eligibil pentru eliberare condiționată imediată
și eliberat imediat după aceea.”
Dacă-l eliberează condiționat, va fi acasă în trei, patru luni.
- Da! - Da.
Doamne sfinte!
Bine, lasă-mă...
Nu știu ce să fac acum. Stați așa! Trebuie să...
Pe curând!
- Bine, tati. Te iubesc. - Și eu. Pa!
- Pa! - Pa!
- Gândește-te la viața lui! - Da.
Are o mărturie.
Mă simt recunoscut
așa cum sunt
și cum am decis să fiu.
Misiunea mea de a crea artă,
misiunea mea de vindeca alți oameni,
pe mine și comunitatea,
asta e ce trebuie să fac și o s-o fac!
CĂCI VISELE MELE S-AU ÎMPLINIT
E de parcă ai aștepta autobuzul
când
stai pe un bulevard, în stație,
și întrebi: „Când vine autobuzul?”
Și mergi până în mijlocul străzii,
ca să te uiți în depărtare dacă vine.
Și
așa e când aștepți libertatea.
Mă simt pregătit să port conversația cu consiliul,
pentru că știu cine sunt.
Da, în orice moment de acum, mamă, o să mă sune.
Sper să mă sune,
dacă are ocazia să ajungă la telefon. Da.
Bună, mătușă!
Da, a fost azi în fața consiliului azi, dar încă n-am vești de la el.
- Da. - Credeam că e...
Doamne! Nu pot face asta.
A fost o audiere lungă.
Stomacul meu e-n piuneze.
Știu! Simțeam că-mi iese inima din piept... Bum, bum!
Apelul și numărul vor fi monitorizate și înregistrate.
Dacă acceptați, spuneți cinci sau apăsați pe cinci acum!
Mulțumim că folosiți Global Tel Link!
Inima mea nu mai rezistă mult, J.
Poftim?
Ce faci, băiete?
N-a fost cum voiam noi.
Nu pot să cred, tată!
Îmi pare rău.
Fiule...
Îmi pare rău, tată!
O să fie bine, J.
Îmi pare rău.
- N-ai... - Îmi pare rău.
Nu trebuie să-ți ceri scuze, fiule. Ai făcut tot ce ai putut. Ești bun.
Da, putem reuși, J. O să reușim, da?
Doamne!
Nu știu ce aș mai putea face, tată!
Nu știu ce aș mai putea face!
Nu știu cum trebuie să fiu.
Ei nu mă cred!
Ei nu cred cine sunt.
Nu mă cred!
Nu mă cred.
Și nu pot face nimic.
Nu pot face nimic.
Au vorbit despre faptul
că am contribuit la un album
numit „Defund the Sheriff”.
Au vorbit că se vor folosi de mine
ca să schimbe legea pentru tinerii infractori
și au zis că toată munca mea,
arta mea și munca de promovare,
au spus că totul e doar ca să-mi construiesc imaginea
sau ca să ies din închisoare,
că nu e nimic adevărat.
Au folosit toate astea ca să spună
că sunt un pericol clar pentru comunitate.
Au spus că sunt periculos.
Nu pot să cred.
Nu pot respira.
Nu pot respira, tată. Nu pot respira.
Da. J...
Nu pot respira.
E prea mult.
Da.
Nu pot fi perfect. O să dau greș.
Ei bine...
Nu mai am cuvinte, J,
dar știu bine un lucru.
Nu ne putem da bătuți.
Nu putem face asta. Nu se poate.
Putem suferi, putem plânge acum,
dar nu putem renunța.
Mă înțelegi?
N-o să renunț.
Nu putem, da? Viața valorează mai mult.
Libertatea e... Merită să duci lupta asta.
Mai aveți 60 de secunde.
Ai cuvântul meu, tată. Îți promit.
Îți promit, tată. N-o să renunț niciodată.
Îți promit. O să ies de aici, tată.
Îți promit. O să ajung la tine. Promit.
Știu, fiule.
Promit.
- Îți promit că nu renunț. - O să-ți fiu alături.
Îți promit.
O să reușim.
Îți promit, tată.
- Îți promit. - Da.
Te iubesc.
Te iubesc enorm, fiule.
Capul sus! Adică, acum, cum am spus...
E greu.
Am încercat să mi-l imaginez în spațiul ăsta.
Stând aici, mă întreb:
„Ce ar face James acum, dacă ar fi la râu cu mine?”
În imaginația mea, el stă aici, lângă mine, pe stânca asta,
sprijinit de mine,
și se bucură de liniște și de mișcare.
Știu că ar face asta.
Așa cum pot,
îmi găsesc alinare, libertate și ceva de care să mă agăț.
Indigo mi-a spus,
de când ne-am cunoscut,
că trebuie să învăț să-l accept
pe James, de 15 ani, care încă trăiește în mine,
și să-i abordez
problemele.
Dacă m-ați înțelege,
mi-ați vedea umanitatea.
După ședința consiliului, am scris o listă de motive pentru a trăi...
MOTIVE PENTRU A TRĂI
TATA
...în carnețelul meu. Mă uit la el acum,
iar ultimul lucru pe care l-am scris a fost...
DEFECTELE MELE NU MĂ FAC MAI PUȚIN BUN
Cred asta.
În zilele mele bune, cred asta.
În zilele rele, nici nu știu dacă sunt bun.
Ce faceți?
- Nimic. - Nimic. Suntem somnoroase.
Da. Cam așa.
Stai puțin, James! Știi că îmbătrânesc.
Câți ani ai făcut? Reneasha îmi spunea...
- Vorbești serios? 33. - Vorbesc serios!
Eu am 34. El are 33.
Ce nebunie!
Nu, eu...
E o nebunie.
Ai 33 de ani.
Creșteți toți prea repede!
- Moșule! - ReeRee îmbătrânește mai repede.
Cică îmbătrânești mai repede.
Știu când tata și-a dat seama că sunt mai înalt decât el.
A întrebat: „De când e așa?”
Acum e scund.
Vom mai vorbi curând.
- Bine. Pa! - Bine. Pa!
Pa!
Bine. Pa!
Jamaal mi-a scris o scrisoare.
Eram în carceră
de vreo trei luni.
M-au transferat la altă închisoare
și nu l-am mai văzut.
ÎNCHISOAREA DE STAT DIN CALIFORNIA CORESPONDENȚĂ
„Mulțumesc că ți-ai făcut timp ca să citești asta.
Până în ziua în care mi-ai dezvăluit cine ești,
am trăit ca într-un vis.
Apoi, m-am trezit
cu toată durerea, rușinea, suferința, și lașitatea trecutului meu.
Un trecut pe care mai degrabă l-aș fi uitat.
Nu există și nu vor exista niciodată un cuvânt sau cuvinte
care să poată exprima adecvat, frate, ce rău îmi pare pentru ce am făcut...
Îți mulțumesc din suflet
pentru căldura și compasiunea manifestate.
Știai de faptele mele rușinoase înainte să-mi dau seama,
iar cel mai ușor lucru pentru tine
ar fi fost să cauți răzbunare față de cei care nu bănuiau.
Dar n-ai făcut asta.
Chiar dacă oricine ar fi înțeles de ce.
Maturitatea și înțelegerea ta sunt cel mai mare dar al tău
precum și un caracter demn de un rege.
Poți transmite asta
și mamei tale?
Am vrut să-i scriu și ei, dar...
Chiar nu-mi găsesc cuvintele pentru ea.”
CU DRAGOSTE, ONOARE ȘI RESPECT, JAMAAL
James a modelat iertarea
în așa fel încât aș fi putut să mă uit la el
și să iau notițe.
Mi-a arătat cum a evoluat
și a trebuit să-mi spun: „Bine, și eu trebuie să mă maturizez.”
Cu cât iert mai mult, cu atât mai liberă mă simt, sincer.
Simt că am început să mă vindec.
În cele mai negre momente, nu cunosc
semnificația mea.
Nu cunosc ce impact am avut
în viața celor apropiați și nu știu dacă voi avea impact.
Dar, când gândesc limpede,
văd clar ce impact am avut...
DRAGOSTE, ONOARE ȘI RESPECT
...cum arta mea a influențat lumea.
Le spun fraților de aici câte ceva despre Jamaal,
cum l-am iertat pe Jamaal.
„MĂ IERȚI?”
„TE IERT”
În fiecare zi,
În fiecare zi, sunt mai mulți oameni
care se apropie de mine,
necunoscuți care-mi zic:
„Frate, chiar m-ai inspirat.
Lucrurile pe care le-ai spus
despre iertare și iubire
și ce ai spus despre cum să trăiești pentru familie, pentru comunitate
m-au făcut să mă gândesc la viața mea.”
Și îmi mulțumesc
pentru că mi-am spus povestea și perspectiva mea despre lucruri.
În acele momente îmi dau seama că am un impact în viețile oamenilor.
Fac ceva bun în lumea asta
doar fiind autentic.
Cred cu adevărat
în utilitatea nonviolenței,
în utilitatea artei de a ne spune poveștile
și în utilitatea de a fi vulnerabil.
Nu trebuie să joc un rol.
Așa sunt eu.
Și, în acele momente,
știu că...
DEFECTELE MELE NU MĂ FAC MAI PUȚIN BUN
Mă bucur de viață Viața asta are o limită
Apreciez totul Căci totul are valoare
Nu mai avem timp cu toții
Deci, cred că ar trebui să ne distrăm
Eu vreau doar să mă distrez
Nu e nevoie de club Lângă frați
Cu fetele Ascultăm hiturile
Curtea e vie ca pe vremuri
Mă uit la fosta mea iubită
Astea sunt zilele Ne adunăm și ne distrăm
Nu mai trăiesc într-o cușcă
Viața poate fi ciudată Rezistăm
Dăm muzica mai tare Și ne distrăm
Unii au fost împușcați Unii au fost încarcerați
Plătesc
Dacă te întrebi de ce apar
Avem putere Rădăcini
Unii nu înțeleg Dar nu mă amestec cu ei
Angelino, tribul meu celest
Căutăm sensul Ne bucurăm de viață
Să fie pace! Evităm conflictul
Când iau microfonul
Mă bucur de viață Viața are o limită
Apreciez totul
Căci totul are valoare
Nu mai avem timp cu toții
Cred că ar trebui să ne distrăm
Vreau doar să mă distrez
Nu mai avem timp cu toții
Vreau doar să mă distrez
Petrecere mare Vecini disperați
Sunt copleșit de binecuvântări
Arma nu a tras spre mine
Poliția mi-a dat drumul
De când a contat asta Dumnezeu mă veghează
Chiar de n-am ajuns cum vreau să fiu
Spun deschis că Domnul mă veghează
Chiar de n-am ajuns cum vreau să fiu
Îmi cer scuze Dacă petrec ca un artist
În numele Lui Am văzut lucruri
Vis Înapoi, de la război
Muzica e medicamentul Fac supradoză
Dansez până nu mai pot În orașul de lângă mare
Ne place plaja
Dacă înțelegi Dă din mâini!
Cântă cu mine, deși n-ai voce
Pentru că toți
M-am gândit la libertate
de când am fost închis,
când aveam 15 ani.
M-am gândit la libertate de 18 ani.
Simt că mi-am imaginat ziua libertății atât de mult,
încât știu exact cum arată.
E...
E DEJA SCRIS.
Îți mulțumim pentru libertatea asta,
de care ne bucurăm cu toții acum, cu James.
De 18 ani, L-ai apărat în închisoare.
De 18 ani, i-ai permis luminii sale să strălucească în întuneric.
Îți mulțumim, Doamne, în numele lui Iisus.
- Slavă Domnului! - Amin.
- Amin! - Amin!
Doamne!
- Și eu te iubesc, tată. - Da.
- Am reușit, J. Am reușit. - Mulțumesc!
Mulțumesc, tată!
Cu plăcere, J.
Mulțumesc!
Cu plăcere, fiule.
Victor!
Vic!
Vic! Doamne!
Fratele meu.
Ce bine e!
Uite-L pe Dumnezeu!
Sunt liber.
I-a eliberat și pe toți cei din jurul tău.
I-ai eliberat pe toți.
ÎNTREBARE - CULTURĂ
- Da! - Ce tare!
- Accentuează spre final! - Ce tare!
Subtitrarea: Daniel Onea