Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Isoleringen när man är ensam i en låda
med sitt sinne som enda sällskap...
...den isoleringen kan vara förkrossande ibland.
Men när Gud kliver in blir den något annat.
Det var vad som hände i hålet.
PLATS: FÄNGELSEGÅRD – DAGTID EN MÖRKHYAD POJKE, 15 ÅR GAMMAL
Om jag kunde gå tillbaka och prata med mig själv,
femtonårige James,
hade jag pratat med honom om vem han är.
Jag har ignorerat mitt yngre jag.
Försökt begrava honom.
Jag har klandrat honom för att jag är där jag är.
Förr eller senare
måste man välja sin egen läkning.
På min första födelsedag i fängelset fyllde jag 16.
Jag minns inte hur den dagen var,
men igår kväll, min födelsedag,
försökte jag sova
och bara tänkte:
"Jag har haft 16 födelsedagar här."
SEXTON ÅR GAMMAL
Jag växte upp i fängelse.
ARTON ÅR GAMMAL
TJUGOTVÅ ÅR GAMMAL
frågar folk varifrån jag är kan jag säga: "Kaliforniens delstatsfängelser."
TRETTIOETT ÅR GAMMAL
Jag gillar inte april.
Först och främst
tog jag den 16 april ett liv.
Det är en tuff årsdag, att alltid uppmärksamma
det värsta man någonsin har gjort i livet.
Tre dagar senare, den 19 april, mördades min bror.
Jag är ständigt medveten om det här traumat.
Ständigt medveten om vad jag gjorde
och vad som hände Victor.
April är bara en påminnelse
om den mest förkrossande tiden i mitt liv.
Varje år.
Jag var 25 år gammal.
Sergeanten kallar in mig på kontoret.
Mina händer är i bojor bakom ryggen
och han säger:
"Skicka honom till hålet."
Hålet är en isoleringscell.
Hålet var typ
en låda på 180 gånger 180 centimeter.
Och jag var kvar i hålet
i två och en halv månad.
När man är här inne
känns döden alltid nära.
Jag måste tillverka hopp.
Och jag tillverkar hopp genom att skriva musik.
Jag brukade ligga på golvet,
sluta ögonen och meditera,
och föreställa mig mitt liv utanför fängelset.
Jag försökte skriva musik
och brukade skapa beats på mitt bröst eller på sängen
och bara komma på låtar.
Och min granne
hörde mig skriva de här låtarna
och säga: "Den var bra, grabben."
Och jag brukade sjunga den
genom den tunna väggen
så han kunde ge feedback.
Det är en resa!
Det är galet
Det är så galet Hur vi lever och dör
Att berätta historierna
är att ständigt återuppleva traumat.
Men jag känner mig mer bekväm
med att berätta med sång.
15 JULI 2019 – FÖLJANDE ÄR DE FÖRSTA UTKASTEN/MANUSEN
FÖR DET VISUELLA ALBUMET
"BREV TILL POLARNA"
KONSISTENSEN HOS DET VISUELLA HÄR KÄNNS/SER UT SOM ETT MINE.
BÖRJA MED EN SCEN DÄR EN SVART MAMMMA UNDERVISAR/SJUNGER MED SINA TRE BARN.
DEN YNGSTA SONEN HAR MEST ENTUSIASM FÖR ATT SJUNGA
"BREV TILL POLARNA" ÄR HANS LÅT. HANS RÖST.
Undrar om himlen finns Undrar om jag kan vädja
Till Guds nåd För synden satte dit mig
Pappa sa: "Gud förlåter"
När man lever som en gangster
Intalar man sig att inte känna Och säger: "Det är inget"
Man flexar och greppar
Pistoler och vill döda
Den som trotsar din grupp
Du och ditt folk tar initiativ
Rollin' 20's och mina småsnubbar
Snubbar i Mac Mafia och Ler
Vi kliver varsamt på havsbotten
Försöker explodera som C-4
Söker ett syfte i rus och piller
Brottas med samvetet Döljer våra brister
Det är en resa
Minnen är avgörande
För att behålla förståndet i fängelset.
Jag minns, fast jag vet inte hur exakt,
men jag minns saker från min barndom
och jag återupplever dem när jag sitter på sängen.
Och det påminner mig om
att jag var en person,
att jag är en person,
innan jag fängslades.
Ni har 60 sekunder kvar.
JAG VAR EN PERSON
PLATS: KYRKAN – DAGTID
MIN FAR, WILLIAM
När jag växte upp i kyrkan
kallade mammorna mig för lille William,
efter pappa, eller lille äldste,
efter pappa.
Här satt de yngre.
Det var coolt att växa upp och sjunga i kören.
Och de stod i körsektionen i koret,
som är rakt framför mig här.
Och de uppträdde på plattformen där.
Hans mamma ledde barnkören,
Så han och hans syster uppträdde, och till och med Victor uppträdde.
Vi har talangfulla barn i den här kyrkan
och Gud vill använda dem.
Ge mig ett "amen".
- Amen! - Prisa Herren.
Jag ville uppfostra dem i kyrkan
och ge dem en annan uppsättning värderingar.
Det var mitt sätt att försöka skydda dem
mot saker som kunde skada dem.
- Här är James. - Mr James.
- Han höll på att få tänder. - Ja, och han var en lipsill.
Var han?
- Ja. - Hur gammal är han på bilden?
Han var ungefär... fem månader?
Och han sa ofta: "Jag har mycket hår."
MIN MAMMA, JANINE
Jag sa: "Du har inte mycket hår.
Du ville ha mycket hår."
Vår storebror, Victor.
- Tretton? - Eller fjorton.
Tretton eller fjorton på bilden.
MIN SYSTER, RENEASHA
Vänta lite. Titta på den här.
Det här är jag, James och Victor.
Vi släppte av honom hemma hos min mormor.
Vi trodde att han var borta för alltid. Minns inte ens...
Ni var så vana att vara tillsammans.
- Ja. - Så...
Verkligen. Titta hur...
Victor var en bra storebror.
Han såg efter James och Reneasha.
Han älskade sina syskon.
Han och James brukade bråka.
Som storebror visade han: "Så här gör man på gatan."
För Victor var involverad i sånt.
Han hade nog ingen ursäkt för att vara med i gäng eller så.
Han kände nog ett behov av att visa sig värdig.
PLATS: SPRITBUTIK – DAG
Victor var både beskyddare och mobbare.
Han dominerade mig som lillebror,
men lät inte någon annan göra det.
Jag minns att jag hade svår astma som barn,
och på cykel försökte jag hänga med
Vic och hans vänner.
Vi var långt hemifrån
utan min inhalator,
och jag fick ett svårt astmaanfall.
Han satte mig på sin cykel
och skjutsade mig hela vägen hem.
Jag visste inte att
livet skulle hinna ifatt honom.
Jag minns när jag inte kunde hänga
Nu undrar jag hur livet ska gå
Känner mig fast Börjar kännas gammalt
Polaren som äger på plan är vägen ut
Att ha egna drömmar är så ute
När dessa snubbar sätter en på prov
Och livet är en lekstuga Gatorna en labyrint
Jag är förvånad över hur vi
Gick från att lira basket På bakgården
Jag svär
Och stegra med cyklarna på vägen mot
En färglös värld Full av svarta hjärtan, som Kain
Nu reser en svärtad jag i världen
Det är en resa
Det är galet
Det är så galet
Hur vi lever och dör
Det är galet
Det är så galet
Det är en resa
Det är galet
Det är så galet
När Victor greps första gången minns jag inte vad det var för.
Jag minns att det kändes som att de tog min bror.
De tog min bror.
Jag minns att de berättade för mig,
en morgon,
om Victors rättegångsdatum.
Jag minns att jag satt på min lektion i femte klass
och bara bad.
"Gud, låt min bror komma hem idag.
Jag, mamma och pappa saknar honom,
så låt Victor komma hem."
Jag såg upp till honom,
följde efter honom och försökte vara som honom.
Jag minns att jag kände en brist i mitt liv
och försökte ersätta honom
med andra killar i hans ålder eller äldre.
Och de killarna blev typ de äldre polarna
jag gjorde gänggrejer med.
Jag växte upp i gängkulturen.
Där jag kom ifrån förväntades man vara i ett gäng.
När jag var 15
hade jag bestämt mig
för att bli
den tuffaste snubben i gänget.
Villig att vara våldsammare än någon annan.
Och jag fick mycket beröm för det.
Att ha vapen
var som att ha en cykel.
De var överallt.
Kyrkan upphörde att vara en viktig del i mitt liv när mina föräldrar skildes.
Allt var en lögn. Vi älskar faktiskt inte varandra.
Vi älskar dig egentligen inte.
Och...
Gud kanske inte bryr sig om dig.
Men självsvek
är det värsta sveket.
Svek
Du var min polare Säg varför du ville
Vänner och fiender
Likadana när man lever i lyx
I väntan på ens fall Räknar de ens brister
En boss lott i livet
Väga varje förlust
Om jag köper allt i baren Hur många vänner kostar det?
Smutta Rémy och sen dra
På hampan och falla
Ned på knä för Gud
Även Jesus blev förrådd
Vem bättre att berätta
Hur man hanterar allt?
När pengarna lurar dem Blir ens skytt till Judas
Gode Gud
Det är så tiderna är
Svek från en polare Väger tungt på ens sinne
Han saknar lojalitet
Till advokatkostnader Skänker inte ett öre
Men tjallar nog om allt
Vittna, räck upp handen
Hjälper att sy in mig
Jag var bara 15 När du gjorde det mot mig
De sa att du snackade Jag sa att de ljög
Visste inte att du snackade
Hela tiden
Helvete
Svek
Diskret med ditt svek, jag svär
Du smider planer
För mitt fall, jag svär
Du var min polare
Berätta varför du vill döda mig
Lojaliteter ändras när
Snubbar döms Till en värld de aldrig varit i
Där död och Gud står nära Ånger ständigt närvarar
Ensamheten gör intåg
Enbart för många mäns lidande
Där det finns hav, gott om sand
Där det finns vänner, gott om synd
Jag ber till Gud Du ber till Gud för att gottgöra
Du tog din polares liv
Behövde inget vapen Bara vittnesmål
Helvete
Jag ber till Gud
Du ber till Gud för att gottgöra
Du tog din polares liv
Behövde inget vapen Bara vittnesmål
Upp med höger hand
Helvete
Svek
Diskret med ditt svek, jag svär
Du smider planer För mitt nederlag, jag svär
Du var min polare Varför vill du döda mig?
Svek
James skolavslutning i sjätte klass.
Han har rastaflätor. Tror att han är tuff.
Han var best man på mitt bröllop.
Där håller han tal till mig.
Jag minns inte exakt vad han sa.
Men där är han. Det där är min pojke.
Det var runt den tidpunkten som alla problem kom.
Från vårt bröllop till incidenten gick det åtta månader.
MAMMA JACKIE, STYVMAMMA
Så jag interagerade mycket med James.
Och jag blev rätt chockad av vad som hade hänt.
När Victor kom hem från ungdomsfängelset
kallade han mig Lil' James.
Jag pekade mot mig själv och sa
att jag inte är Lil' James längre.
Jag är en man.
Våld och våldshandlingar
var ett redskap jag använde till allt.
Grälade jag med nån i skolan så slogs jag.
Och att skjuta nån
var den ultimata våldshandlingen.
Det skulle få folk att respektera mig.
Det skulle göra mig värdig
rädslan och populariteten
som kommer med att vara en gangster.
Jag minns att jag pratade
med en polare då.
Vi var jämngamla.
"Brorsan, vi måste typ... Vi måste skaffa en pistol och...
Jag är redo att skjuta fienden utan att blinka.
Jag är här."
Han sa: "Jag kan skjuta, men vet inte om jag kan döda."
Jag viftade bort det, typ: "Du är ju knäpp.
Det är vad vi gör här ute. Vad snackar du om?
Det är vad det är."
Jag övertygade mig
att jag kunde göra det innan jag ens gjorde det.
Och det ögonblicket...
Det kändes som rätt tillfälle att bevisa
att jag var snubben från gatan.
Och här hade vi nån som gick genom mitt kvarter
och utmanade mig.
Vi typ förolämpade varandra.
"Det är mitt kvarter. Jag behöver inte bryta ögonkontakt.
Du ska bryta ögonkontakt med mig."
Jag gick till en äldre polare
och han gav mig pistolen.
Den unge mannen går ut på gatan, redo att slåss,
och jag skjuter honom.
Och jag flyr.
Jag gick runt i en och en halv timme
innan jag återvände till polaren
som gav mig pistolen.
Jag förväntade mig
att välkomnas med applåder,
antar jag.
Istället sa de:
"Kompis, vad har du gjort?
Du kommer att få snuten efter dig. Det här är ingen fest.
Det här är ingen låt
där man kan rappa om att göra nåt och sen
är det över om tre minuter och man återgår till livet.
Det här är inte det."
Min son ropade på hjälp,
men jag hörde honom inte.
Den här grabben ropade.
Han var 15 år och ropade, men jag hörde honom inte.
Jag hörde inte hans rop.
Han ropade innan han satte sig i klistret. Han ropade.
Men var befann jag mig? Och hans pappa?
Jag fick fallfilen från James advokat.
När jag började att titta på sakerna där
så kändes det väldigt tufft.
Brottsplatsen,
offrets obduktionsrapport och allt det där,
jag tittade inte alls på det.
Jag klarade inte det.
Sorgligt ögonblick.
JAG VAR EN PERSON
James begick ett brott
och tre dagar senare hade min son Victor avlidit.
Dessa två händelser skedde samtidigt.
Jag var helt ifrån mig.
Jag slutade fungera. Som att jag tappade greppet.
Jag drömde om Victor en gång.
Victor gick in i gränden.
Och han tänkte sätta sig i en bil.
Jag ropade på honom: "Vic!"
Han tittade tillbaka på mig
och bara log.
Och han bara:
"Det ordnar sig, brorsan."
Sen satte han sig och körde iväg.
De kommer
Fortsätt springa
De kommer
Kompis, jag svär Vi är de mest jagade
Om rättsväsendet inte ger mig livstid Lär jag skjutas av min egen sort
Lär jag skjutas med min egen pistol
Nån i kvarteret lägger upp det på nätet
Om rättsväsendet inte ger mig livstid
Lär jag skjutas av min egen sort
Lär jag skjutas med min egen pistol
Nån i kvarteret lägger upp det på nätet
Varför jag röker gräs?
Om snuten stoppar mig Drar jag innan jag blir rökt
Jag? Jag skjuter innan de röker mig.
För jag är Assatas barn Men i det tysta
VY: JAGAD AV POLIS
I stan vid blå havet
Ser man en snut Är det en varningsflagga
Crips låter byxorna hänga Och drar vapen
Eses vill se mig död Liggandes på gatan
Ser jag två av dem köra Om jag hör däcken tjuta
VY: KROPPSKAMERA
Då tar jag skydd Drar min pistol
Pangar som Craig och Smokey
För om rättsväsendet inte ger mig livstid
Lär jag skjutas av min egen sort
Lär jag skjutas med min egen pistol
Nån i kvarteret lägger upp det på nätet
Om inte rättssystemet ger mig livstid
Lär jag skjutas av min egen sort
Lär jag skjutas med min egen pistol
Nån i kvarteret lägger upp det på nätet
Under refrängen Skickade regeringen upp fyra drönare
Behöver en Glock För att följa Smoke hem
Är inte en man med den
Är en man utan den
Men de ser mig inte som en man utan den
Det här är historien om förlorad oskuld
Sen 12 år har jag haft på känn
Att jag är skyldig i deras ögon
Och har förblivit skyldig sen dess
Deltar i ett folkmord
Dödar snubbar från andra stammar
Fäder sörjde och mödrar grät Och ingen fattar varför
Vi är de mest eftersökta, jagade
Inget snack, ständigt hög och beväpnad Fortsätt fly tills vi är utdöda
Regeringen hävdar Att terrorister är på väg
De vill att vi ska tro
"MEST JAGADE"-MUSIK UPPHÖR
Jag hade en dröm.
Det sades att allt skulle ordna sig.
Och det upprepades i min dröm.
"Det ordnar sig."
Polisen kom nog tre dagar senare
och knackade på klockan fyra på morgonen.
Det kändes så konstigt.
De berättade att min son hade dödats.
Det var den hemskaste känslan jag någonsin upplevt.
Som en mardröm.
Jag sörjde min bror,
förlusten av honom,
och tanken som ständigt dök upp var:
"Jag gjorde samma sak mot en annan familj."
De känner precis så här.
Jag var där varje dag.
Jag missade inte en dag av min sons rättegång.
Jag lade verkligen märke till mamman.
Vi satt i samma sits, för hon hade en son som dog
och jag hade en son som gick bort samtidigt.
Än idag saknar hon garanterat sin son.
Det var hennes son.
Jag minns att när jag dömdes så sa de 40 år plus livstid.
DOMEN ÄR 40 TILL LIVSTID PLUS LIVSTID
Jag såg på min advokat
och frågade: "Så när kommer jag hem?"
Hon bara tittade på mig, typ...
"Du fattar inte vad som precis hände.
Inte alls."
"ÖVERVÄLDIGAD"
Orange overall storlek large
Tårar i mina föräldrars ögon
Domaren gav mig 40 till livstid
Fyrtio dagar, fyrtio nätter
Han bad för Kristi passioner Herre Jesus, ge mig liv
Hemsökt av demoner varje natt
Jag övervägde självmord
Ska inte ljuga Ibland önskar jag att jag hade försökt
PLATS: KYRKA – DAG
Trött på att leva det här livet Jag dör varje morgon
Jag svär att jag har förändrats
Förlåt mig, jag är annorlunda
Svär att jag förändrats.
PLATS: CELL – NATT
Jag ser saker annorlunda
Kan inte kontrollera Tankarna som flödar
Jag sprider mönster som betyder nåt Gör tankar till materia
Därför man känner det Blottar det viktiga
Ber att Herren skickar en stege Att klättra ur graven
Jag svär
Jag är trött på att bara vara slav
Jag svär
Alla mina
Mina misstag, jag tar ansvar
Jag ger inga ursäkter
Mitt dåd var mer än fel
Men jag tackar dig inte för murarna här
Statligt förtryck väger ton
Min depression går och kommer
Upp och ner är inte kul
Livstid är deprimerande
Jag är död för världen
För polare och tjejen Inga brev på länge
Var bara 15 när jag började Har varit här ett tag
PLATS: BERG – DAG
Nu försöker man hålla sig stark Jag svär
Pappa säger: "Var stark, min son"
Jag försöker
Livet är för kort Inte läge att leka
Flödet ska öppna portarna
Fylla scenen med äkthet
Hoppas folket känner det För Bloods och äkta Crips
G-Ds' Lords bör fatta Det här är vad en ligist är
Äkta trauma Ger äkta tårar hos mamma
När överklagan avslås Hur känner hon då?
När man fattar hennes känsla Att ens öde förseglats
På riktigt
Traumat var äkta Mammas tårar äkta
Sa att överklagan avslogs
Hur ska jag känna När jag känner
Att hon känner Att mitt öde förseglats?
Och jag känner mig
Överväldigad
NU HAR DU EN FÖRBANNELSE OCH ÄR FÖRDRIVEN FRÅN MARKERNA
SOM ÖPPNADE SITT GAP FÖR ATT TA EMOT DIN BRODERS BLOD FRÅN DIN HAND.
BRODER
Jag undrar alltid var Victor är.
Jag vet att han inte har ont, men inte var han är.
Det är såna tankar jag har.
Var är min bror?
MIN BRORSON, NAAJI
När Reneasha var gravid med Naaji
sa hon till mig:
"Jag föder snart."
Det var väldigt tydligt
att det snart var årsdagen
för Victors död.
Så när Naaji föddes
den 19 april,
dagen då Victor mördades,
kändes det som om Gud gav oss
en gåva
på en tuff dag.
- Naaji. - Vad gör du?
Snälla!
Jag vill sova nu.
Ska vi till kyrkogården?
- Jag vet inte. - Vi vet inte än.
Det blir sent. Gå upp med den om du ska bolla.
Och jag fick inga blommor.
Jag vet inte.
I början var det varje söndag.
Varje söndag i månader. Jag kom hit
och tillbringade lite tid.
Sen träffade jag hans bror James på ungdomsanstalten
och sen besökte jag honom, eller vice versa.
Jag hälsade på honom och sen åkte jag till James.
Så fortsatte det länge.
Jag grät jämt.
Det var en del av sorgeprocessen. Jag var tvungen att vara här.
Victors mordrättegång började när James rättegång var över.
Det var ytterligare en prövning.
Vad som än händer här kommer det inte att förändra nåt.
Det ger mig inte min son tillbaka.
Han dömdes som skyldig till mord.
Det var en ung kille i samma ålder som Victor.
En ung man.
Vi hade möjligheter att tala till rätten, och det gjorde jag.
Jag tyckte lite synd om honom.
För nu var inte bara min sons liv borta,
utan på ett sätt även hans.
Jag sa till honom: "Du är i en situation
och jag ber för att du ska göra det rätta för att komma hem."
Så sa jag till honom.
Det grymma är att jag känner hans syster.
Vi växte upp tillsammans. Gick i samma skola.
Jag visste inte.
Så jag träffade henne och hon bara grät,
för hennes bror skulle in på livstid.
När de dömde Jamaal Smith till 25 år till livstid
var jag inte helt nöjd.
Du tog min son. Du tog hans liv.
För vadå?
Jag sörjer min son än.
Varje gång det är hans födelsedag
eller varje årsdag för när hans liv togs
tänker jag jämt på min förlorade son.
Jag tänker jämt på sonen som jag förlorade i systemet.
INTERN
Jag föreställer mig
att personen som dödade Vic,
att han bara är typ...
ytterligare en av oss.
Nån som bara var på gatorna
och spelade sin roll
i vad som händer i gatukulturen.
Jag minns att jag tänkte
att om jag fick tag på honom
så skulle jag spöa honom.
Eller, du vet,
något värre.
Ibland tänkte jag: "Får jag tag i jäveln så är han död."
Jag bara
kämpade med mitt hat mot en snubbe
som mestadels var en fantasifigur i mitt huvud.
Jag visste inte vem han var, hur han såg ut
eller... Jag visste inte hans namn.
När jag först kom till fängelset
gick jag in i det lilla dagrummet.
En av killarna där hette Jay...
EN KILLE VID NAMN JAY
...som reflekterade över brottet
han hade begått
och hur
meningslöst det var.
Så jag hade ett samtal
med honom i synnerhet
om hur mycket ånger,
och bara ånger, han hade
över mordet han begått.
Han visade sin mänsklighet för mig
och jag kunde typ se honom.
Att se hans mänsklighet
i förhållande till det värsta han någonsin gjort
påminde mig om min egen mänsklighet
i förhållande till det värsta jag gjort.
Ni har 60 sekunder kvar.
JAG VÄNDE MIG, SKÖT OCH SPRANG.
Jag hade blockerat det.
Jag hade blockerat bilden
av att han föll till marken när jag skjutit,
i åratal.
För det var i det ögonblicket jag insåg
betydelsen av vad jag hade gjort.
Så den blockerades.
Och nu lever jag med den.
Jag ser den.
Det...
Jag hamnade i en spiral.
När jag var 19 år
var jag så övertygad att jag inte var värd nåt
att jag ville ta mitt liv.
Att jag skulle göra alla en tjänst
om jag tog livet av mig.
Sanningen är att jag inte kan säga nåt.
Inget meningsfullt uttryck av förlåtelse eller ånger
räcker för vad jag har gjort mot honom.
Jag tog allt från den här mannen.
Tog allt från hans familj. Jag har tagit för mycket.
Och jag är för evigt ledsen för det.
Om man tittar på mina ögon
så är det som
en zombie, i alla ordets bemärkelser.
Jag är inte ens där...
"STÅLGRAV"
Leva i en stålgrav
Det är tufft här
Kallt här, mörkt här
Finns ingen luft
Jag kan inte andas Kan inte se, kan inte sova
Fattar inte att de tog mig
Att bo i underjordens buk
Blodsugare liknar sig själva
Vid underjordens stora kungar
Det blir drastiskt När Dracula vill äta
Ha en påle eller bli grillspett Vid festmåltiden
En martyrsjäl
Dörrar stängs, jag är begravd
Text och rytm flödar
Jag sover knappt
Arton, en tonåring på burk
Väntar i matsalen
Blir inte fri från minnena
Juryn sa: "Lyncha" Så de lynchade
Detta kan inte vara livet Nån måste knipa dem
Snuten säger "nigger" Bakom hans rygg
OG's ger kunskap
Som välling till honom
Han lär behöva den
När det sker, sker det
Kaos är normen
När tiden saktar ner
Betong och stål Överklaganden avslås
Hoppas på post Men brev skickas runt
Alltså "åter till avsändaren" Lovar att sluta synda
Herre, hjälp mig Jag är så ångerfull
I de förlorades land ber jag Hjälp mig att vinna
Djupt i mörkret Söker jag min kärna
Bara en syndare
Leva i en stålgrav
Det är tufft här
Kallt här, mörkt här
Ingen luft
Jag kan inte andas Inte se, inte sova
Fattar inte att de tog mig
Inne på livstid
När jag hellre hade levt
När man döms till livstid Känns det i levern
Smärta så het Att man fortfarande skakar
Vara levande död Leder till det starkaste rökat
Springer rundor varje dag Måste häva mig upp
Ifall de levande döda Får för sig att utmana
Köttätare flexar hårdvara I jakten på mat
Hype jagar hits
Vill sluta avtal
Försöker fly från helvetet Demoner i cellen
Skulderna växer Överväger om de ska berätta
Hustlern blir otålig Och plundrar Hypens cell
Sen får snuten brev Från Hypen på kvällen
Då kände jag Att jag misslyckats och föll
Till mina knän och jag vädjade till Gud
Berätta, får min själ nånsin upprättelse?
För det är kallt i hålet jag är i
Jag bor i en stål
Bor i en stål
Där allt är stilla
Ja, allt är stilla
Pappa kom på besök när jag var i hålet.
Jag hade precis skrivit klart
första och andra versen
av "Stålgrav".
Jag trodde den var klar.
Vi var på besök bakom glaset.
Jag höll i telefonen
och rappade "Stålgrav" för honom.
Och han bara:
"Riktigt bra, min son.
Men vad händer sen?"
Jag sa: "Vad menar du?"
Han sa: "Med karaktären?
Du beskrev att han var i en mörk värld.
Kommer han någonsin ut?"
Så när jag går tillbaka till cellen efter vårt besök
började jag att skriva.
Jag började tredje versen med:
"Att leva med mördare, konspiratörer och intrigmakare
är en mardröm, men jag förblir en drömmare."
Hopp är svårt att hålla Glider genom fingrar
Sett folk tappa det
Övertygade att hänga sig
I brist på syfte Syftar de att förbanna oss
Ger liv För att visa mitt som värdelöst
Men i dessa rader Inser jag att jag kan nå ytan
I dessa rim ser jag ljuset Mina ögon gör ont
Kastar jord med ömma armar
Låt mig inte halka
Klättrar längre, osäker
Håller hårdare
För syftet är att återuppstå
Likt Lazarus står jag upprätt
Mina erkännanden Sagor från kryptan
Leva i en stålgrav
Jag förblir...
en person som drömmer om frihet,
om min egen försoning och återuppståndelse.
Jag drömmer om min egen soning
och andra människors soning.
Min fantasi,
när jag var i hålet,
var verkligen viktig
för hur hoppfull jag blev.
Jag kunde föreställa mig mitt liv
i konst och musik.
Kunde föreställa mig i frihet.
Jag hade nåt att hoppas på, för jag såg det i sinnet.
En gång låg jag på golvet, där jag mediterade
och fantiserade om mig själv
och det liv jag ville ha.
Min...
fantasifru.
Hon såg ut som Indigo.
Så när jag träffade Indigo tänkte jag: "Där är hon."
MIN KÄRLEK, INDIGO
Jag vill inte vänta för långt in i maj.
Varför då?
Jag vet inte.
Det känns som att memorial day och mors dag...
Jösses...
Det här är ju en högtid.
Jag skulle gifta mig med dig idag.
Välj vilket datum du vill så kör vi.
Jag fortsätter att kämpa
Ja.
Jag fortsätter att kämpa
Måste fortsätta kämpa
Jag fortsätter att kämpa
Jag kan inte resten.
Först kände jag att jag inte kunde låta mitt hjärta gå till
en så fängslad och nedtryckt plats.
Men jag kunde inte neka mitt hjärta vad det ville,
och med allt arbete för att avskaffa och reformera fängelser jag gjort
hade jag argument redan innan vi träffades.
Mänskliga band tränger faktiskt igenom murar.
Den tränger igenom burar.
Som en vän och nån som bryr sig om honom andligt
oroar jag mig inte för hans förmåga att ta ansvar.
Men jag vet att det inte är lika möjligt
när man själv är ett offer för fängelsesystemet.
Så i mitt första mejl skrev jag bara:
"Jag är James fästmö
och skriver för att stöda hans straffomvandling."
Jag bad helt enkelt om hjälp med processen.
Vad innefattar den?
Men jag känner att det är värt att måla upp bilden
av alla som väntar på att du ska komma hem.
Ja.
Visst läste jag upp din pappas?
Ja, det gjorde du.
Och sen läste jag upp Jackies?
Nej.
Vill du höra hennes?
Ja.
"James har förstått hur hans brott påverkade offret, offrets familj,
hans liv och samhället.
Han är ångerfull och förstår sina handlingars negativa inverkan.
James är en ansvarsfull, mogen ung man
som har rehabiliterats i Kaliforniens delstatsfängelser.
Min make och jag har alltid
stöttat James och fortsätter att göra det.
Jag är säker på att James inte är ett samhällshot
och lämpar sig för en andra chans i livet.
Hälsningar, Jacqueline Williams."
Men Jackie, alltså.
Jag älskar det.
Ni har 60 sekunder kvar.
Jag hatar det.
Jag hatar det å dina vägnar.
Enligt Bibeln är vi som får till slakten.
PLATS: KYRKA – ETT ÅR INNAN MORDEN
När som helst kan faran visa sig.
Tro inte att ditt barn inte kan bli en av alla...
MIN FAR, WILLIAM
...som dör i gathörnet!
Men Bibeln säger att Gud inte är en fördömare.
Han är en befriare, frigörare.
Gud sände inte sin son till världen för att fördöma den,
utan så att världen genom honom kan räddas.
Gud kämpar för dig.
När James föddes och jag tog hem honom från sjukhuset
plockade jag upp honom. Jag var så glad.
Han log mot mig, och jösses...
Han är en man nu. Han kan bara fortsätta.
Och det uppmuntrade mig att fortsätta med honom.
Guds ord är min skatt.
Det är vad jag har. Det är det bästa jag kan göra.
Och Gud sa till mig: "Det här blir en lång vandring."
Jag hörde så tydligt.
Så jag vidarebefordrade det budskapet till min son.
Och sen insåg jag att Gud genom att säga så även lovade mig
att det kommer att få ett slut.
Så en dag blir min son fri.
Det lovade Gud mig. Jag hörde det.
Därför är jag övertygad om, jag har övertalats,
att även om vi avtjänar tid, och en hel del,
och det har varit en lång resa,
så kommer den att fp ett slut
och vi ska få dela våra liv tillsammans
på den här sidan av fängelsemuren.
Det är tro för mig.
Jag har en lovsång i mitt hjärta som jag vill sjunga.
Jag ska sjunga den med tro.
Jag känner redan Gud här.
Den lilla lovsången går så här.
"VAKNA"
Unga, svarta, vilsna drömmare
Vaknar och blir Våldsamma konspiratörer
Vem ger oss mat? Kvarter med unga soldater
Vem ska leda oss?
Vi har vapen
Önskar jag kunde säga att de inte behövs
Det är svårt när man jagas Utan anledning
Bittra som hatar en När man är erfaren
Kall snut drar vapen
Bröt sig in medan jag sov
Det är nog dags att vakna
I denna fristad säger man: "Herre, jag överlämnar mig!"
Det är nog dags att vakna
- Hur länge är jag med er? - För evigt!
Han lämnar er aldrig!
Jag struntar i vad som händer. Han ska ingenstans!
Vakna!
Nuförtiden går folk som i trans
Röker i diset Tänker och drömmer om att få betalt
Ser fram emot När gatans folk vaknar
Trött på att gå på polares begravningar
Mina bröder går i djupa vatten
Flyter knappt, men de blåses upp
Egon större än D. Wade
Svårt att känna kärlek När dessa snubbar inte hatar
Hela scenen vrids som en fläta
Så de håller sig vassa
Och ändrar aldrig bana Bara för att sno en kedja
De står och slavar vid spisen
Lagar herrens måltid i hopp om
Att få några småsmulor för dagen
Avtrubbade så smärtan från kokainlangning Aldrig når deras samvete
Vi är inte vid medvetande
Djungelns gator kallar mig "odjur" Det är lätt att se
Dessa människor Skulle hellre vara monster
Tanklösa varelser Som struntar i sina lärare
Jag hade på känn Att de inte försökte nå oss
Kapitel om Columbus och Cook
Men slavhandeln en paragraf I min historiebok
Varför tror du en från gatan Sov längst bak?
...380 undangömd Längst ner i min väska
Jag är svart och arg Men folk tar mig aldrig på allvar
Skott som vaggvisa är kusligt Sjungs av själar så nyfikna
Gatan är för de snabba och rasande
Men vill inte sluta som Paul Walker
Krascha och brinn Inte sluta som Paul Walker
Jag ber att jag hör när Herren kallar För det är nog dags att vakna
Vakna
Mitt barn, jag reser mig upp igen
och säger till djävulen: "Ingen fara. Jag kommer tillbaka.
Jag kommer tillbaka!"
Har ni någonsin suttit i fängelse?
Välsigne hans namn.
Ni behöver inte säga nåt. Jag vet att ni har varit där. Amen.
Ni har suttit i det andliga fängelset! Djävulen fjättrade er!
Välsigne hans namn. Välsigne hans...
När jag blev äldre
började jag att känna mer ansvar
mot min pappa,
min mamma och min syster.
Jag skrev brev
om hur tacksam jag var
för att de stannade vid min sida
och stöttade mig
trots det avskyvärda och allvarliga jag hade gjort.
Och jag minns att min mamma en gång berättade om min födelse,
att hon under graviditeten kände: "Jag vill ha dig."
Och hon sa: "Jag vill fortfarande ha dig."
Och det kändes
så bekräftande och upplyftande,
och hjälpte mig att tro på mig själv och mitt värde.
Hallå?
Detta är Global Tel Link. Du har ett förbetalt samtal från...
- Hej, mamma. - Hej!
- Jag vill läsa nåt för dig. - Okej.
"Syftet med detta brev är att ge domstolen
auktoritet att ompröva internen James Jacobs dom
baserat på hans exceptionella uppförande i fängelse.
Som sekreterare för CDCR
tar jag mitt ansvar för allmänhetens säkerhet på stort allvar
och ger endast referenser om exceptionellt uppförande
när en interns beteende i fängelse
uppvisar ihållande efterlevnad
av avdelningens regler och krav,
såväl som långvarigt deltagande
i rehabiliterande program.
Internen Jacobs dom verkar förtjäna domstolens uppmärksamhet.
Jag rekommenderar att internen Jacobs dom återkallas
och att han omprövas.
- Vänliga hälsningar, Ralph Diaz... - Herregud.
...sekreterare för CDCR."
Herregud. Jag vet inte vad...
"Vi i juryn i ovan nämnda rättegång
finner den tilltalade, James Jacobs, skyldig till mord..."
KALIFORNIEN DELSTATSDOMSTOL
"...och döms till 40 år till livstid."
För många år sen närvarade jag vid James rättegång.
Första gången dömdes han och nu ska han omprövas.
Jag är här av en god anledning. Förra gången var den mindre bra.
DISTRIKTDOMSTOLEN
Jag är den första att säga att om du gick igenom nåt,
föll offer för nåt, så är det äkta.
Det är även därför jag säger...
Det är även ditt ansvar som offer
att göra det som krävs för att läka.
Jag föll offer för ett brott.
Jag våldtogs.
Jag deltog i utredningen med polisen
och blev så återtraumatiserad av den upplevelsen.
Jag ville ha ett avslut.
Jag sökte rättvisa, läkning, bekräftelse,
men någon läkning fanns inte.
Jag insåg att systemet inte prioriterar mig.
Det prioriterar bestraffning,
och jag kan aldrig finna min läkning i någon annans straff.
Det återställer inte vad som togs från dig.
Vi är troende. Vi förstår att Gud verkar i sin tid,
inte enligt människans tid.
Men jag är väldigt hoppfull att han ska släppas.
Min bön är att han släpps medan vi lever.
Ursäkta.
Just nu är det som...
Det är som ett dödsfall.
Varje gång man ser James
och måste lämna honom, är det som att kistan stängs.
Att han får vara med sin pappa...
...det är det viktigaste.
Då kan deras hjärtan läka.
Inte vara trasiga längre.
Pappa sa när jag var 16,
efter att jag dömts:
"Min son, det här blir en lång vandring."
En lång vandring av längtan
och att se mot horisonten.
Jag har varit så hoppfull.
Jag hoppas bara att
domaren ger mig en ny dom
och låter mig åka hem.
Jösses. Nu är det dags.
Vi får se vad som händer.
Målet Folket mot James Jacobs kallas.
Förfrågan är fortfarande att ompröva hans straff.
Distriktsåklagaren är inte villig att medge
att mr Jacobs borde omprövas.
Angående om rätten kommer att ompröva den tilltalades straff,
kommer rätten inte att ta sig an det idag.
Fängelset är en fälla. Vårt rättssystem är en fälla.
Går man genom Amerikas vildmark
och kliver i deras fälla
så släpper de en inte.
Åklagaren tittade nog inte på vem jag var.
Han såg nog det faktum
att han hade chansen att säga nej.
De medger aldrig:
"Den fällan är omänsklig.
Jag tar bort den från björnens fot."
För dem är man en trofé.
De medger aldrig:
"Snaran sitter för hårt.
Jag ska ta ner personen från trädet."
Syftet var att lyncha oss.
Jag vägrar fly mer
"MEST JAGADE" – ANDRA SATSEN
Snubbarna är ute efter mitt roséguld
Snuten efter min frihet
Djävulen tävlar om min själ
Jag ber till Gud att jag slår honom
Aldrig varit en som backat
Aldrig varit en elitist
Aldrig litat på ledarna, jag svär
Hur jag kan lita på dem När de dödade Malcolm?
Dödade Oscar, dödade Tray Och dödade Michael?
Den mest jagade arten i Amerika
Är en svart man
Vita poliser skjuter en
Och rättfärdigar det med Folkmordsartad utpressning
Typ: "Ni dödar er själva"
Och även om vi skjuter folk Med liknande ansikten
Förändrar inte det faktumet Att du är en rasist
Eller att systemet är trasigt
Och smärtan polarna känner För evigt outtalad
Om inte rättssystemet ger mig livstid
Lär jag skjutas av min egen sort
Lär jag skjutas med min egen pistol
Nån i kvarteret lägger upp det på nätet
Om inte rättssystemet ger mig livstid
Lär jag skjutas av min egen sort
Lär jag skjutas med min egen pistol
Nån på gatan Lär lägga upp skiten på WorldStar
NU ÄR HERREN ANDEN
OCH DÄR HERRENS ANDE ÄR FINNS DET FRIHET
ANDE
James sa att han hade en dröm.
Han sa: "Jag drömde att jag kom hem till dig."
Min son måste hem.
Jag har ingen annan son. Min son måste hem.
"HAVSBOTTEN"
I LA i helgen, en omgång till Gänggripanden och våld.
Över 200 poliser på den här gatan...
Brottsvågor
Sitter uttråkad Nyheterna rapporterar
Om brottsvågor
Sitter uttråkad Nyheterna rapporterar
Ja
Nyheterna rapporterar
Om brottsvågor
Nyheterna rapporterar
Född i crackets tid Så jag tassar försiktigt
För mamma har ont i ryggen
Tyngden av stress Min bror sköts
Ber att sin yngsta anpassar sig
Till den havsbotten där vi ser hylsor Från en MAC:s stränder
Fastna i vågen Glöm att kunna simma
Åttio grader Med liten risk för bris
Från MAC:s som blåser Jag blåser gräs
Vill finna lindring
För mamma säger Att hon ber för mig
Kan bli djupt
Bröder simmar ej Vi flyter på stranden
Ingen paddel, bara fötter
Jag är djärv med nävar Många backar upp mig
Det står jag för
Sanna bröder lever ej De dödas av en Yee
Det eller snuten De är ute efter mig
Unga serverar crack Akta så det inte krackelerar
För unga med MAC Lär knäcka din mors rygg
Kan inte hämta din mamma När de har smattrat klart
Född i crackets tid
Så jag tassar försiktigt
För mamma har ont i ryggen
Tyngden av stress Min bror sköts
Ber att sin yngsta anpassar sig
Till havsbotten
Där vi ser hylsor Från en MAC:s stränder
Fastna i vågen Glöm att kunna simma
Bror pressar bror
"Vad händer Var bor din mormor?"
Flockas där din mormor bor
Kriminella med kontantkort Säljer sin mormor
Smuttar likör
Smäller varje dag
I stan vid havet Snubbar smäller varje dag
Compton, Watts och LA Vi smäller varje dag
Brottsvågor
Sitter uttråkad Nyheterna rapporterar brottsvågor
Brottsvågor
Sitter uttråkad Nyheterna rapporterar brottsvågor
Född i crackets tid
Så jag tassar försiktigt
För mamma har ont i ryggen
Tyngden av stress Min bror sköts
Ber att sin yngsta anpassar sig Till havsbotten
Där vi ser hylsor Från en MAC:s stränder
Fastna i vågen Glöm att kunna simma
TONÅRING FÅR DUBBEL LIVSTIDSDOM FÖR MORD
TONÅRING OM BRORS MÖRDARE: "YTTERLIGARE EN AV OSS"
Hej, min son.
Hej, mamma.
Går du på stranden på söndagar?
Inte på sistone, men jag måste börja igen.
FÅNGAS I VÅGEN SÅ KAN DU ALDRIG SIMMA TILLBAKA
Jag skulle besöka James
på anstalten han var på då.
När jag tittade bort...
Först sa jag till Reneasha: "Det där ser ut som Jamaal."
Jag hade bara sett honom en gång, vilket var när han dömdes.
Jag sa: "Mamma, det där ser ut som Jamaal.
Han bara går runt och ler."
Jag ville inte... berätta för James.
Jag ville inte berätta.
Jag hade precis fyllt år.
Så på helgen kom mamma på besök,
mamma och ReeRee.
Jag ser på båda att nåt är fel.
De beter sig udda.
De ler, men typ...
Det ser påklistrat ut.
Jag tittar på ReeRee
Och tillbaka på mamma. "Vad försiggår?"
Och mamma säger typ:
"Det är inget."
Men hon kastar små blickar på Reneasha.
Hon frågar: "Vem är det?
Vem är den där killen?"
Och jag svarar:
"Broder Jay."
EN KILLE VID NAMN JAY
Och jag kände honom bara som "Jay",
för det var så han presenterade sig för mig.
Hon stannar upp
och mamma tittar på mig igen
och säger: "Det är han."
Och utan att behöva förklara vem "han" är,
vet jag precis vem hon menar.
Han som dödade Victor.
Jag frös till is.
Jag insåg hur länge jag hade levt
jämte den mannen.
Han sa: "Jag pratar med honom dagligen."
James var väldigt upprörd. Han sa att nåt behövde göras.
Mamma tar tag i min arm.
- Och jag sa: "Nej..." - Hon säger: "Döda honom inte.
Jag vill få hem dig."
Men det förmedlade även
att jag inte hade tillåtelse att döda honom,
men tillåtelse att göra allt utöver det.
Jag visste att det var det hon menade.
Jag hade skuldkänslor,
för jag borde inte ha öppnat munnen.
Jag borde inte ha sagt nåt,
för jag ville inte att nåt skulle hända.
Den kvällen var jag i min cell.
Jag grät.
Jag var arg.
Jag var så arg på Gud.
Jag frågade Gud: "Varför sätta den här mannen framför mig
när du vet att jag försöker komma hem?
När du vet att jag måste...
att jag måste döda snubben?"
Han dödade min bror.
Jag var så arg
att Gud tillät honom att ens vara i min närhet
och satte mig i en situation där jag
kände att jag var tvungen att göra nåt.
När jag i mitt hjärta bara ville förlåta.
Världen förstår inte riktigt förlåtelse.
Och fängelsekulturen i synnerhet har inte rum för förlåtelse.
Det ses som en svaghet.
Gud satte mig i en situation
där jag antingen framstod som svag för personer
jag såg som rovdjur
eller gav upp min frihet.
Den kvällen bara bad jag.
Du vet vad jag måste göra, typ...
Varför tvingar du mig till det här?
Och lika tydligt
som du hör min röst nu
hörde jag Gud: "Ingen tvingar dig att göra nåt."
Det ekade om och om igen...
Ingen tvingar dig att göra nåt.
Då tänkte jag på Bibeln:
"Om du inte förlåter,
blir du inte förlåten."
Och mer än nåt annat i mitt liv,
mer än nåt annat jag ville ha i livet,
ville jag då bara bli förlåten.
Jag ville att familjen jag sårade skulle förlåta mig
och veta att jag förstår vad jag gjort mot dem.
Mer än nåt annat
ville jag det.
Och här hade jag chansen att ge det till någon.
Så nästa morgon
kom vi till frukosten
och jag frågade: "Är du Jamaal Smith?"
Han sa: "Ja.
Men det visste du."
Jag sa: "Nej, jag trodde att du hette Jay.
Du heter Jamaal Smith."
Han bara: "Ja."
Mina tårar började att rinna.
Jag sa: "Du dödade min bror."
Och det första han sa var:
"Förlåt för det jag tog från dig."
Han sa till mig:
"Förlåt för vad jag gjorde mot din familj."
Och...
jag trodde honom.
Jag trodde på att han var ledsen.
Jag frågade varför han dödade min bror
och han berättade.
Och...
...det var obegripligt.
Det saknade syfte.
Precis som mitt brott saknade syfte och var obegripligt.
Jag sa bara:
"Jag förlåter dig.
Vill du ha min förlåtelse så har du den."
Sen reste jag mig och gick.
Det jag tänkte på var första gången vi träffades
och bandet jag kände till honom då,
och hur mycket jag såg hans mänsklighet
när han pratade om brottet.
Och insikten att brottet han hade begått
var mot mig och min familj,
det var tungt.
KRIMINALVÅRDEN
Polisen fick reda på
att han dömts för mordet på Victor.
Och CDCR,
snarare än att underlätta försoning och läkning,
sågs det som en risk.
HOTBEDÖMNING AV INTERNER: JACOBS, JAMES OCH SMITH, JAMMAL
Så de intervjuade oss båda.
Smith satte sig vid frukosten
"Kan du förlåta mig?"
Jag sa att jag förlåter honom.
Och när löjtnanten kom in
sa han bara: "Skicka tillbaka honom till cellen
och den andra till hålet."
Hellre än att låta dem sätta Jamaal i hålet
sa jag att jag kunde gå dit.
Och sergeanten sa: "Skulle du sitta i hålet för honom?"
Och de satte handbojor på mig och förde tillbaka mig till cellen.
Och jag minns en kriminalvårdare.
På väg tillbaka till cellen, över gården,
sa han:
"När du är tillbaka i din cell,
gå ner på knä och prisa Gud.
För du klarade hans prövning.
Du klarade den."
På väg in i hålet
upplevde jag en känsla av frid,
för jag hade gjort nåt jag inte trodde att jag var kapabel till
eller inte trodde att jag faktiskt skulle göra.
Bibeln säger att det djävulen ämnar för ondska,
ämnar Gud för gott.
Så syftet med isolering
är att isolera en människas ande.
Isolering kan vara förkrossande ibland.
Men när Gud kliver in blir den något annat.
Det var det som hände i hålet.
Visst var jag isolerad,
alltså på ett mänskligt plan,
men Gud var med mig hela tiden.
Jag insåg att jag var tvungen att jobba.
Jag behövde använda den gåva
som Gud gett mig för att prata om nåt viktigt.
När jag skriver låtarna vet jag inte om de är viktiga.
Jag vet inte om de spelar roll för världen, men...
Jag började skriva med den inställningen i hjärtat.
Att säga nåt som spelar roll.
Det som är viktigt.
"PSALMER FRÅN GATAN"
Ni på gatan måste inse
Att de flesta rappande bröder Spottar lögner
Jag släpper vetenskap som Bill Nye
För alla snubbar är vilse Dags att hitta rätt
Åttio nah-wan-romp Jag vill ha lugn och ro
Ber Herren om skydd Och behåller en pistol
Om zombierna är köttsugna Och vill ha av mitt
Ber jag Herren väcka deras själar Från mina frihetsrim
Jag ger dem rim från en nivå De vill vara på
Följ mig För det goda du ser är Gud i mig
Längre fram kan du se Att kampen måste vara
Mellan en välsignelse Och det svåraste
Jag fokuserar på tron Försöker höja upp
Min höjd Pushar folk mot förändring
Som en Obama Men snubbarna strular vidare
När livet blir tufft Fortsätter jag be
Jag fortsätter be
När jag går genom dödens skugga
Inser jag att jag måste höja upp
Men om jag dör innan jag vaknar
Ber jag Herren min själ ta upp
När jag går genom dödens skugga
Inser jag att jag måste höja upp
Men om jag dör innan jag vaknar
Ber jag Herren min själ ta upp
Jag ber att jag en dag Kommer till himlen
Jag ber att jag en dag Slutar med giftet
Ber för mina vänner Såväl som fiender
Ibland är det svårt Att skilja dem åt
Jag ber att jag en dag Kommer till himlen
Jag ber att jag en dag Slutar med giftet
Ber för mina vänner Såväl som fiender
Ibland är det svårt Att skilja dem åt
Jag svär
Jag sa: "Angående din gåva och din talang
så gör du folk glada,
vilket ger dem hopp och hjälper dem att finna lindring
av vad de nu genomgår.
Här inne kommer dessa män att älska dig.
Till och med skydda dig.
Dela din gåva.
Välsigna folket."
- Pappa! - Ja?
Fick du brevet? Nyheterna om James?
Vilka nyheter? Vad?
"I fängelset
har mr Jacob varit engagerad i sin självutveckling.
Jag har noga övervägt och vägt bevisen
för mr Jacobs positiva uppträdande i fängelse.
Därför fattar jag, Gavin Newsom, Kaliforniens guvernör,
härmed beslut att omvandla James Jacobs dom
för att kvalificera honom för villkorlig frigivning
och släpp när detta har godkänts."
Om det beviljas
är han hemma om tre till fyra månader!
- Precis! - Ja.
Ridå!
Okej, jag ska hämta...
Jag vet inte vad jag ska ta mig till. Vänta...
Vi ses sen.
- Okej. Älskar dig. - Jag älskar er med. Hej.
- Hej då. - Hej.
Tänk på hans liv.
Ja.
Han har nåt att berätta om.
Jag känner mig bekräftad
i den jag är och vem jag har beslutat att bli.
Mitt uppdrag att skapa konst,
mitt uppdrag att hjälpa andra människor
och läka mig själv och samhället.
Det är vad du ska göra, så sätt fart.
BLEV MINA DRÖMMAR TILL VERKLIGHET?
Det är som att vänta på bussen
när man typ
sitter vid vägen på busshållplatsen
och tänker: "När kommer bussen?"
Och man går ut till mitten av gatan
för att titta bortåt och se om den är på väg.
Och...
så känns det att vänta på frihet.
Jag känner mig redo inför samtalet med nämnden,
för jag vet vem jag är.
Ja, när som helst ringer han mig, mamma.
Hoppas jag,
om han får chansen att ta sig till telefonen.
Hej, moster.
Ja, han träffar nämnden idag, men jag har inte hört från honom än.
Jag trodde det var...
Jösses, jag klarar inte av det här.
Det var ett långt möte.
Min mage är i uppror.
Jag vet. Mitt hjärta dunkade tidigare...
Samtalet och ditt telefonnummer kommer att registreras.
Säg eller tryck fem för att ta emot samtalet.
Tack för att du använder Global Tel Link.
Mitt hjärta klarar inte av det här, J.
Hej.
Vad händer, gubben?
Det gick inte vägen, pappa.
Jag fattar inte.
Förlåt.
Min son...
Förlåt, pappa.
Det ordnar sig, J.
Förlåt.
- Du behöver inte... - Förlåt.
Du behöver inte be mig om ursäkt. Du gjorde ditt bästa. Oroa dig inte.
Det här fixar vi, J. Vi klarar det här, okej?
Jösses.
Jag vet inte vad mer jag kan göra.
Jag vet inte vem jag måste vara.
De tror inte på mig.
De tror inte på vem jag är.
De tror mig inte.
Och jag kan inte göra nåt åt det.
De pratade om det faktum
att jag bidrog till ett album
som hette Defund the Sheriff.
Och att de använt mitt ansikte
för att ändra lagen för ungdomsbrottslingar.
De sa att allt arbete jag gör,
min konst och aktivismen,
bara är för att bygga upp mitt varumärke
eller bli släppt ur fängelset,
men att det inte är sant.
För de använde allt det för att hävda
att jag är en faktisk fara för samhället.
De sa att jag var farlig.
Jag fattar inte.
Jag kan inte andas.
Jag kan inte andas, pappa.
Ja. Du, J...
Jag kan inte andas.
Det är för mycket.
Ja.
Jag kan inte vara perfekt. Jag kan inte.
Alltså...
Jag är mållös, J.
Men en sak vet jag.
Vi får aldrig ge upp.
Det får vi bara inte.
Vi kan blöda och gråta för stunden,
men vi får inte ge upp.
Hänger du med?
Jag ger inte upp.
Det får vi inte. Livet är värt mer.
Frihet är... Den är värd att kämpa för.
Ni har 60 sekunder kvar.
Jag svär, pappa. Det lovar jag dig.
Jag lovar att aldrig ge upp.
Jag lovar att jag kommer ut härifrån.
Jag ska ta mig ut till dig. Jag lovar.
Jag vet.
Jag lovar.
- Jag lovar att inte ge upp. - Jag ska vara vid din sida.
Jag lovar.
Vi klarar det.
Jag lovar, pappa.
- Jag lovar. - Ja.
- Jag älskar dig. - Jag älskar dig mer än livet.
Upp med hakan. Precis som jag sa...
Det är tufft.
Jag försökte föreställa mig honom här.
Så jag sitter här och tänker:
"Vad hade James gjort nu om han varit vid floden med mig?"
Jag föreställer mig att han sitter bredvid mig på stenen,
lutar sig mot min rygg
och njuter av stillheten och rörelsen.
Det vet jag att han skulle.
Och i min vetskap
finner jag tröst såväl som frihet och nåt att hålla fast vid.
Indigo har sagt till mig,
i princip sedan vi träffades,
att jag måste ge utrymme
till 15-årige James, som fortfarande lever inom mig,
och ta tag i...
hans problem.
Om du bara förstådde mig skulle du se min mänsklighet.
Dagen efter nämnden behövde jag skriva en lista med skäl att fortsätta leva...
SKÄL ATT FORTSÄTTA LEVA
PAPPA, MAMMA
...i anteckningsboken. Den jag tittar i nu.
Och det sista jag skrev var...
MIN KONST OCH HISTORIA
"Mina brister förminskar inte det goda i mig."
Det tror jag på.
På mina bästa dagar tror jag på det.
På mina värsta dagar vet jag inte om jag har nått gott.
Vad gör ni då?
- Inget. - Inget. Sömnig.
Ja. I princip.
Förlåt, du vet att jag börjar bli gammal,
men vad fyllde du senast? För Reneasha sa...
- På allvar? Trettiotre. - Nej, jag är allvarlig.
Jag är 34. Han är 33.
Galet.
Va? Nej, jag...
Det är galet.
Du är 33.
Jösses. Ni blir för gamla för fort.
- Oj. - Du är en gammal liten gubbe.
ReeRee blir äldre fortare.
Han sa att du blir äldre fortare.
Jag minns när pappa insåg att jag var längre än honom.
Han sa: "När hände det?"
Han är liten nu.
Vi hörs snart.
- Okej. Hej då. - Okej. Hej då.
Hej, allihopa.
Okej. Hej då.
Jamaal skrev ett brev till mig.
Jag var i hålet
i runt tre månader
och flyttades till ett nytt fängelse,
och såg honom aldrig igen.
POST FRÅN DELSTATSFÄNGELSE
"Tack för att du tar dig tid att läsa det här.
Fram till dagen när du avslöjade vem du var
levde jag som i en dröm.
Att i nästa sekund vakna
till all hjärtesorg, skam, sorg och min forna feghet.
En historia jag hellre hade glömt.
Det finns och kommer aldrig finnas ett eller flera ord
som kan uttrycka, broder, hur ledsen jag är för det jag har gjort...
Tack från djupet av min själ
för den vänlighet och medkänsla du visade mig.
Jag visste inte att du kände till mina skamliga handlingar
och det enklaste för dig att göra
hade varit att hämnas på den intet ont anande.
Men det gjorde du inte.
Trots att alla hade förstått varför.
Din mognad och förståelse är din största gåva
och en grundpelare värdig en kung.
Kan du vidarebefordra detsamma till din mor?
Jag ville skriva till henne, men...
där är jag verkligen mållös."
Med kärlek, ära och respekt, Jamaal.
James uppvisade förlåtelsen
på ett sätt som tvingade mig att se på honom
för att lära mig.
Han visade hur mycket han hade växt,
och jag observerade det. Jag sa: "Okej, jag måste också växa."
Ju mer jag förlåter, desto friare känner jag mig, ärligt talat.
Min läkning har börjat.
I de mörkaste stunderna vet jag inte
min betydelse.
Jag ser inte den påverkan jag har haft på
människorna i mitt liv
och vet inte om jag nånsin kan påverka.
Men när jag har klarhet
ser jag min påverkan på människor.
Hur min konst har påverkat dem.
Jag berättar lite för bröderna här inne om Jamaal.
Hur jag förlät Jamaal.
"KAN DU FÖRLÅTA MIG?"
"JAG FÖRLÅTER DIG."
Varje dag
är det flera som
går fram till mig, som jag inte känner, och säger:
"Du inspirerade mig verkligen.
Det du sa om
förlåtelse och kärlek
och det du säger om
hur man lever för familjen och samhället...
har fått mig att tänka på mitt liv."
Och de tackar mig
för att jag berättar min historia,
min syn på saker.
I de stunderna inser jag
att jag gör intryck på människors liv.
Jag gör gott i den här världen
bara genom att vara jag.
Jag tror verkligen
på nyttan hos icke-våld,
nyttan av konst för att berätta våra historier
och nyttan av att vara sårbar.
Det behöver jag inte låtsas.
Det är sån jag faktiskt är.
Och i de stunderna
vet jag att
mina brister inte förminskar det goda i mig.
Njuter av livet För det här livet har en gräns
Jag tar inget för givet För inget är givet, nej
Alla börjar vi få ont om tid
Så vi borde ha det bra
Jag vill bara ha det bra
Vem behöver klubben När umgänget är bra?
Ring tjejerna Och spela klassikerna
Bakgården är aktiv, precis som förr
Tittar på mitt gamla ex
Livet leker Rulla en och skruva upp musiken
Färdig med att leva i bur
Livet kan bli konstigt Men vi fixar det
Höj bara musiken
Så festar vi loss
Några polare sköts Några syddes in
Måste avtjäna tid
Du undrar varför 80 går loss?
För att snubbar Levt som rovor
Grönsakshjärnor Bör inte bråka med de mina
N8tive Angelino min himmelska stam
Vi söker mening Njuter av livet
Fred välkomnas Vi undviker bråk
När jag förgör micken Är det som om jag
Njuter av livet För det här livet har en gräns
Jag tar inget för givet
För inget är givet, nej
Alla börjar vi få ont om tid
Så vi borde ha det bra
Jag vill bara ha det bra.
Alla börjar vi få ont om tid
Jag vill bara ha det bra
Festa så hårt Grannarna hoppas man flyttar
Räknar välsignelser Kan tappa räkning
Folk drog i mig Men pistolen sköt ej
Snuten släppte: "Det var inte du"
Viktigt sen när? Bara Gud som ser över mig
Jag är inte hälften Av vad jag hoppats
Men säger öppet att Gud ser över mig
Jag är inte hälften Av vad jag hoppats
Ursäkta mig Om jag festar som en artist
Med hans namn i neon Har jag sett saker
Folk tillbaka från krig drömmer
Musik är medicinen Jag försöker ta en överdos
Dansa fötterna av mig Reppa stan vid havet
Hälsa Long Beach
Om du känner mig Vifta i takt
Sjung med även om det är falskt
För alla är vi bara
Jag har tänkt på frihet
sen dagen jag blev inlåst,
när jag var 15.
Jag har tänkt på den i 18 år.
Det känns som om jag
föreställer mig frihetsdagen så mycket
att jag vet exakt hur den ser ut.
Det känns som...
den redan är skriven.
Vi tackar dig för frihet. Vi tackar dig för denna frihet
som vi alla delar med James nu.
I 18 år skyddade du honom i fängelset.
I 18 år lät du hans ljus lysa i mörkret.
Vi tackar dig i Jesu namn. Tacka Gud.
- Tack Gud. - Amen.
- Amen.
Jösses...
Jag älskar dig också, pappa.
- Vi klarade det, J. - Tack.
Tack, pappa.
Det var så lite, J.
Tack.
Det var så lite.
Victor.
Vic.
Vic. Jösses.
Min bror.
Det är så bra.
Se på Gud.
Jag är fri.
Det har frigjort alla omkring dig med.
Du släppte alla fria.
- Ja! - Så grymt!
- Få in det där mot slutet med. - Så grymt!
Undertexter: Jonny Myrén