Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ізольованість від перебування в клітці на самоті,
наодинці зі своїм розумом...
Така ізоляція іноді буває жахливою.
Та коли вступає Бог, вона стає чимось іншим.
Ось що відбувалося у дірі.
ПІСНІ З В'ЯЗНИЦІ
ТЮРЕМНИЙ ДВІР — ДЕНЬ ХЛОПЕЦЬ ІЗ КАРАМЕЛЬНОЮ ШКІРОЮ, 15 РОКІВ
Якби я міг повернутися в минуле й поговорити
з 15-річним Джеймсом,
я б поговорив з ним про те, хто він.
Я ігнорував себе молодшого,
намагався його поховати
й звинувачував у тому, що я тут.
Але настає мить, коли треба вирішувати, як тобі зцілитися.
Мій перший день народження у в'язниці. Мені виповнилося 16.
Не пам'ятаю, яким був той день,
але вчора, у день народження,
коли я засинав, подумав:
«У мене тут було 16 днів народження».
16 РОКІВ
Я буквально виріс у в'язниці.
18 РОКІВ
22 РОКИ
Якщо люди питатимуть, звідки я, казатиму: «З в'язниці штату Каліфорнія».
31 РІК
Я не люблю квітень.
Насамперед,
16 квітня я забрав життя.
16 КВІТНЯ 2004 Р.
Це важка річниця визнання
найгіршого, що ти зробив у житті.
Через три дні, 19 квітня, вбили мого брата.
Я завжди усвідомлюю цю травму.
Я завжди розумію, що я зробив
і що сталося з Віктором.
Квітень нагадує
про найжахливіший період мого життя.
Щороку.
Мені було 25 років.
Мене до себе викликав сержант.
Мої руки скуті за спиною.
Він каже:
«Киньте його в діру».
Діра —
це одиночне ув'язнення.
Діра була, мабуть,
два на два метри.
І я був у дірі
десь два з половиною місяці.
У ній смерть завжди здається неминучою.
Я маю створити надію.
Я створюю надію написанням музики.
Зазвичай я лежав на підлозі
з заплющеними очима й медитував,
уявляв своє життя поза в'язницею.
Я намагався писати музику,
ритм настукував по своїх грудях або по нарах,
придумував пісні.
А мій сусід
слухав, як я створюю ці пісні
і казав: «Оця гарна, хлопче».
Я співав їх йому крізь тонку перегородку в стіні,
щоб він давав мені відгук.
Це неймовірно!
БОЖЕВІЛЛЯ, ЯК МИ ЖИВЕМО Й ПОМИРАЄМО
Розповідати історії
означає постійно переживати травму,
але мені легше
розповідати їх піснями.
15 ЛИПНЯ 2019 РОКУ ПЕРШИЙ ПРОЄКТ / СЦЕНАРІЇ
ВІЗУАЛЬНОГО АЛЬБОМУ
«ЛИСТ ДО ДРУЗІВ»
ТЕКСТУРА ЦЬОГО ВІЗУАЛЬНОГО АЛЬБОМУ НАГАДУЄ СПОГАДИ.
ПОЧИНАЄТЬСЯ ЗІ СЦЕНИ, ДЕ ТЕМНОШКІРА МАТИ ВЧИТЬ СВОЇХ ТРЬОХ ДІТЕЙ СПІВАТИ.
МОЛОДШИЙ СИН ЗАХОПЛЕНИЙ СПІВАМИ НАЙБІЛЬШЕ.
«ЛИСТ ДО ДРУЗІВ» — ЦЕ ЙОГО ПІСНЯ; ЙОГО ГОЛОС.
На милості Божій Бо гріх мене схопив
Батько каже, Господь пробачить
Коли ти стаєш бандюком
Кажеш собі не відчувати, Думаєш, то фігня
Ти скрізь хизуєшся
Пістолетами, готовий вбивати
Усіх, хто піде проти твоїх
Ви з братвою готові до дій
Rollin' 20's, мої друзяки
Друзяки з Mac Mafia і Ler
Ми йдемо обережно морським дном
Щоб не вибухнути як динаміт
Із фіолетовим напоєм шукаємо сенс
Боремося з сумлінням І ховаємо стрес
Це неймовірно
Спогади необхідні,
щоб зберегти здоровий глузд у в'язниці.
Я пам'ятаю, точно чи ні,
але пам'ятаю дещо з дитинства,
і переживаю це, сидячи на нарах.
І це мені нагадує,
що я був людиною,
і є людиною,
до мого ув'язнення.
Залишилося 60 секунд.
Я БУВ ЛЮДИНОЮ
БІЛЯ ЦЕРКВИ — ДЕНЬ
МІЙ БАТЬКО, ВІЛЬЯМ
Я ріс при церкві,
і мене називали Малим Вільямом,
за моїм татом, чи Малим Отче,
знов за татом.
У цій зоні сиділи діти.
Було класно рости
і співати в хорі.
Потім вони будуть у хоровій частині церковної трибуни,
це прямо попереду мене.
Вони виходили і співали на тій платформі.
Його мама керувала дитячим хором,
тож вони із сестрою виступали. Виступав навіть Віктор.
У цій церкві талановиті діти,
і Бог хоче їх використати.
Скажете «амінь»?
- Амінь! - Слава Господу.
Я старався виховати їх у церкві й прищепити їм інші цінності.
Так я намагався вберегти їх
від того, що могло їм нашкодити.
- Ось Джеймс. - Містер Джеймс.
- У нього різалися зуби. - Він був плаксієм.
Правда?
- Так. - Скільки йому на цьому фото?
Приблизно... п'ять місяців.
Він мені завжди казав: «У мене багато волосся».
Я казала: «У тебе не багато волосся.
Ти хотів мати багато волосся».
Наш старший брат, Віктор.
- Тринадцять? - Чотирнадцять...
Тут йому 13 чи 14 років.
Великі щоки.
Стривай. Поглянь на це.
Тут я, Джеймс і Віктор.
Ми його відвели до бабусі.
Думали, він пропаде назавжди. Я не пам'ятаю...
Ви весь час були разом.
Точно.
Але поглянь, як...
Віктор був хорошим старшим братом.
Він наглядав за Джеймсом, наглядав за Рінішою.
Він любив своїх брата й сестру.
Вони з Джеймсом часто билися,
але він був старшим і показував: «Ось так роблять на вулицях»,
бо Віктор був хлопцем вулиць.
Не думаю, що в нього було виправдання іти на вулиці й займатися бандитизмом.
Гадаю, він хотів показати себе.
Віктор і захищав нас,
і задирав,
домінував наді мною як над братом,
але не дозволяв цього нікому іншому.
Пам'ятаю,
у мене в дитинстві була сильна астма, я їхав на велосипеді,
намагався не відставати від хлопців, ми були далеко від дому,
я не взяв інгалятор
і в мене стався сильний напад астми.
Вік посадив мене на свій велосипед і віз аж до дому.
Я не знав,
що це життя його наздожене.
Колись я не міг тусуватися
Цікаво, як складеться життя
Я в пастці Тепер я не в ногу з часом
Покидати з другом м'яча було б гарно
Мріяти для себе не можна
Коли нігери тебе випробовують
Життя — це дім-маскарад Вулиці — лабіринт
Неймовірно, як ми...
Перейшли від кидання м'яча У дворі
Серйозно
І гасання на великах по бульвару
До безбарвного світу З чорними, як у Каїна, серцями
Я мандрую світом з чорною міткою
Це неймовірно
Це божевілля
Просто божевілля
Як ми живемо й помираємо
Божевілля
Просто божевілля
Це неймовірно
Це божевілля
Просто божевілля
Коли Віктора арештували вперше, не пам'ятаю, за що саме.
Пам'ятаю, я просто відчував: забрали мого брата.
Мого брата забрали.
Пам'ятаю, мені якось одного ранку сказали,
що у Віктора суд.
Пригадую, як я сидів на останніх партах у п'ятому класі
і просто молився.
«Боже, нехай мій брат повернеться додому.
Я за ним сумую, мама сумує, тато сумує. Боже,
хай Віктор повернеться додому».
Я рівнявся на нього,
скрізь за ним слідував, намагався бути як він.
Пам'ятаю, як мені його бракувало в житті
і я намагався його замінити
хлопцями його віку чи ще старшими.
Ці хлопці стали мені старшими друзями,
я був з ними в банді.
Я ріс у бандитській культурі.
Опинитися в банді було очікувано там, де я ріс.
Коли мені виповнилося 15,
я вирішив,
що стану...
найміцнішим нігером банди.
Я хотів бути жорстокішим за всіх інших.
І за це мене дуже хвалили.
Зброя була такою ж доступною, як велосипеди.
Вона була скрізь.
Церква припинила бути для мене важливою, коли шлюб батьків розвалився.
Усе було брехнею. Ми одне одного не любимо.
Ми не любимо тебе.
І...
Богу на тебе взагалі-то начхати.
Але зрада самого себе —
це найгірша зрада.
«ЗРАДА»
І друзі, і вороги
На вигляд однакові
Чекають, коли ти впадеш Рахують твої гріхи
Ти граєш у боса
Зважуєш кожну жертву
Якщо викуплю бар Скількох друзів я втрачу?
Попиваючи «Ремі»
Скручую косяк
На колінах перед Богом Бо навіть його розіп'яли
Хто мені краще скаже
Як витримати це все?
Коли гроші заб'ють голову Твій стрілець стане Юдою
Господи
Такий зараз час
Зрада друга-нігера Сильно тисне на вас
Він не знає вірності
Коли тобі потрібен адвокат
Друг не підкине бабла Але шепне копам слово-два
Стане до трибуни
Почне говорити
Мені було лише 15 Коли ти допоміг мене посадити
Вони сказали, ти стукач А я кажу, вони брешуть
Я не знав, що ти доносиш
Весь час
Чорт
Зрада, зрада
Такий обережний обман, серйозно
Ти плануєш
Мене скинути
Ти був моїм другом
Скажи, чому ти хочеш мене вбити?
Вірність змінюється
Коли нігерам світить Потрапити в новий світ
Де смерть і Бог поряд Завжди є жаль
Настає самотність
На нещастя багатьох людей
Де океан, там завжди є пісок
Там, де друзі, завжди є гріхи
Я молюся Богу А ти молиш про пощаду
Ти забрав життя друга
Без пістолета З мікрофоном біля стенда
Чорт
Я молюся Богу
А ти молиш про пощаду
Ти забрав життя друга
Без пістолета З мікрофоном біля стенда
Підніміть праву руку
Чорт
Зрада, зрада
Такий обережний обман, серйозно
СІМ'Я
СКАЖИ ЧОМУ
Це Джеймс. Фото з випускного середніх класів.
Волосся заплів у косички. Думав, крутий.
Він був шафером на моєму весіллі.
Тут він виголошує тост.
Не пам'ятаю, що саме він сказав.
Але ось він, мій хлопчик.
Багато всього відбувалося, коли сталася та біда.
Від нашого весілля до інциденту минуло вісім місяців.
Тож я багато спілкувалася з Джеймсом.
І я була шокована тим, що сталося.
Коли Віктор повернувся з в'язниці для неповнолітніх,
називав мене малим Джеймсом.
Пам'ятаю, я випинав груди й казав,
що я більше не малий Джеймс.
Я тепер чоловік.
Насиллям і жорстокістю —
так я всього досягав.
Посварився з кимось у школі — побий його.
А постріл у людину
був найвищим актом насильства.
Це те, що змусить людей
поважати мене.
Це зробить мене гідним
страху й популярності,
які отримуєш у банді.
Пам'ятаю, я розмовляв
з тодішнім другом.
Ми були одного віку.
«Бро, нам треба дістати пістолет і...
Я не проти постріляти в конкурентів, це дрібниці.
Я готовий».
Він каже: «Я можу стріляти, але не знаю, чи можу вбити».
А я це відкинув. Кажу: «Бро, що ти верзеш?
Це те, чим ми займаємося. Про що ти?
Усе саме так».
Я переконав себе,
що я готовий це зробити ще до того, як зробив.
І тієї миті...
я відчував, що маю довести,
що я той хлопець з району.
І ось, хтось іде моїм районом,
кидає мені виклик.
Ми погризлися,
і я кажу: «Це мій район. Я не маю відводити очей.
Це ти маєш відводити очі від мене».
Я пішов до старшого друга,
і... він дав мені пістолет.
Хлопець приходить на вулицю, готовий битися зі мною,
а я стріляю.
І тікаю.
Я ходив районом години півтори,
перш ніж повернутися до друга, який дав мені пістолет.
Я очікував,
що мене схвально вітатимуть,
напевно.
А натомість почув:
«Нігере, що ти накоїв?
Поліція тебе знайде. Це тобі не розваги.
Це не пісня,
де ти читаєш реп, щось робиш, а тоді
через три хвилини йдеш і живеш своїм життям.
Це не так».
Мій син кричав від болю,
а я його не чула.
Ця дитина кричала.
Йому було 15 років, він кричав, а я його не чула.
Не чула його крику.
Він кричав, перш ніж залізти в халепу. Кричав.
Але де була я? Де був його тато?
Адвокат Джеймса дав мені матеріали справи.
Коли я почав переглядати ці речі,
було дуже важко.
Місце злочину,
звіт про розтин жертви і все таке.
Я не зміг дивитися.
Я не можу.
Сумний момент.
Я БУВ ЛЮДИНОЮ.
Джеймс скоїв злочин,
і через три дні помирає мій син Віктор.
Ці дві події стаються одночасно.
Я був не в собі.
Не міг функціонувати. Був розбитий.
Якось мені наснився Віктор.
Він ішов у провулок,
збирався сісти в машину.
Я його покликав: «Віку!»
Він подивився на мене
і просто посміхнувся.
Такий ніби:
«Усе буде добре, брате».
Він сів у машину й поїхав.
Вони йдуть
Тікай
ВОДІЙ ПРИНІС ГРОШІ, НІГЕРЕ?
«НАЙБІЛЬШ ПЕРЕСЛІДУВАНІ»
Якщо ця країна не дасть мені довічне То я, мабуть, помру від руки своїх же
Мене застрелять з мого ж ствола
А хтось із сусідів викладе це онлайн
Якщо ця країна не дасть мені довічне
То я, мабуть, помру від руки своїх же
Мене застрелять з мого ж ствола
А хтось із сусідів викладе це онлайн
Чому я курю траву?
Копи зупинили? Я дам драла, поки не пришили
Я? Я дам драла, поки не пришили
Бо я, можна сказати Дитя Ассати
POV КОПИ ЖЕНУТЬСЯ
У місті біля моря
Бачиш копа Це хріново, кажу
У Crips штани висять Вони носять зброю
Мене хочуть замочити Побачити, як я лежу
Якби я бачив у машині їх по двоє Якби чув звук коліс
POV БОДІ-КАМЕРА
Я сховаюся і дістану пушку
Стрілянина як у Крейга й Смокі
Бо якщо країна не дасть мені довічне
То я, мабуть, помру від руки своїх же
Мене застрелять з мого ж ствола
А хтось із сусідів викладе це онлайн
Якщо ця країна не дасть мені довічне
То я, мабуть, помру від руки своїх же
Мене застрелять з мого ж ствола
А хтось із сусідів викладе це онлайн
Під час приспіву Уряд запустив чотири дрони
Потрібен «Ґлок» Щоб провести Смока додому
З ним я не чоловік
Я чоловік без нього
Але мене не бачать Коли не ношу його
Це історія втраченої невинності
У КІНЦІ ПРОВУЛКУ
У НЬОГО ЗАДИШКА.
МИ БАЧИМО, ЩО ВОДІЙ ДІСТАВ ПІСТОЛЕТ
Брати участь у геноциді
Вбивати нігерів з інших племен
Батьки страждають, матері плачуть Але ніхто не знає нащо
Нас розшукують, переслідують
Мовчи, обдовбайся, носи зброю Тікай, поки ми всі не вимремо
Уряд каже, що терористи йдуть Вони хочуть, щоб ми думали...
«НАЙБІЛЬШ ПЕРЕСЛІДУВАНІ» МУЗИКА ЗУПИНЯЄТЬСЯ.
Я бачила сон.
Мені сказали, що все буде добре.
І я повторювала в цьому сні:
«Усе буде добре».
Здається, через три дні о четвертій ранку прийшли поліцейські.
Це було найдивніше відчуття.
Мені сказали, що мого сина вбили.
Це було найжахливіше відчуття, яке я колись переживала.
Це був кошмар.
Я оплакував брата,
оплакував його втрату...
і постійно думав про те,
що я так само вчинив з іншою сім'єю.
Вони почувалися саме так.
Я приходила щодня.
Не пропустила жодного дня, поки мого сина судили.
Я там помітила матір.
Ми були в однаковому становищі: її син помер,
і мій син помер у той самий час.
Я впевнена, що вона досі сумує за сином.
Це був її син.
Пам'ятаю, мені винесли вирок: від 40 до довічного плюс довічне.
ВІД 40 ДО ДОВІЧНОГО ПЛЮС ДОВІЧНЕ
Я подивився на адвокатку і питаю: «Коли я повернуся додому?»
Вона дивиться на мене...
ДЖЕЙКОБС, ДЖ
«Дитино, ти не розумієш, що сталося.
Ти не повернешся».
«ПРИГОЛОМШЕНИЙ»
Великий оранжевий комбінезон
Батьки в сльозах Суддя дає від 40 до довічного
Сорок днів, сорок ночей
Молився про страсті Христові Господи, дай мені життя
Мене щоночі переслідують демони Я думав про самогубство
Не брехатиму Може, краще б я спробував
ЦЕРКВА — ДЕНЬ
Я втомився від цього життя Де я помираю щоранку
Клянуся, я змінився
Пробачте, я став іншим
Клянуся, я змінився.
КАМЕРА — НІЧ
Я бачу все інакше
Тепер я не контролюю Усі ці думки
Розкидаю важливі шаблони Думки матеріалізую
Тому ви не відчуваєте Розкриття важливого
Я молюся, щоб Бог дав драбину Вибратися з цієї могили
Серйозно
Мені набридло бути рабом
Серйозно
Отакої
Я визнаю свої помилки
Їм немає виправдань
Я вчинив більш ніж погано
Але я не подякую за ці стіни
Гніт держави важить тонну Депресії на повну
Це моральні гойдалки
Відбуваєш в розпачі
Я мертвий для світу
Мертвий для друзів і дівчини Ніхто не пише
Я попав у це в 15 І вже довго тут сиджу
ГОРА — ДЕНЬ
Я намагаюся триматися Серйозно
Тато каже: «Синку, будь сильним»
Намагаюся
Життя коротке, я не можу марнувати час Треба діяти
Флоу відчинить ворота
І затопить справжністю
Почуйте Це для банд Bloods і Crips
Тюремні відчують Бо це життя бандита
Травма реальна Сльози мами реальні
Ти програв апеляцію Як тобі почуватися?
Тобі здається Що вона думає, що тобі кінець
Серйозно
Травма реальна Сльози мами реальні
Я програв апеляцію
Як мені почуватися? Здається
Вона думає Що мені кінець
Тепер я
Приголомшений
ТЕПЕР НА ТОБІ ПРОКЛЯТТЯ, ТЕБЕ ПРОГНАЛИ З ЗЕМЛІ,
ЯКА ВІДКРИЛА РОТА, ЩОБ ПРИЙНЯТИ КРОВ ТВОГО БРАТА ВІД ТВОЄЇ РУКИ.
БРАТ
Я завжди замислююся, де Віктор.
Я знаю, що йому не боляче, але не знаю, де він.
І це постійно в моїх думках.
Де мій брат?
МІЙ НЕБІЖ, НААДЖІ
Рініша була вагітна Нааджі
і почала казати мені:
«Я от-от народжу».
Було ясно,
що скоро річниця
смерті Віктора.
Коли Нааджі народився
19 квітня,
у день убивства Віктора,
здавалося, що Бог зробив нам
подарунок
у важкий день.
- Нааджі. - Що ти робиш?
Будь ласка!
Я хочу поспати.
Ми підемо на цвинтар?
- Не знаю. - Ще не знаємо.
Це буде пізно. Віднеси це нагору, якщо зможеш.
І в мене немає квітів.
Я не знаю.
Спочатку це було щонеділі.
Я місяцями приходив сюди щонеділі
і проводив тут певний час.
Я відвідував його брата Джеймса в залі для неповнолітніх,
потім приходив сюди до нього або навпаки.
Я приходив до нього, а потім ішов до Джеймса.
І так тривало доволі довго.
ВІКТОР 2 ЖОВТ 1982
Я весь час плакав.
І це було частиною моєї скорботи. Так було потрібно.
19 КВІТНЯ 2004
Суд за вбивство Віктора почався одразу після суду Джеймса.
І це було чергове випробування.
Те, що станеться, нічого не змінить.
Це не поверне мені сина.
Пана визнали винним у вбивстві першого ступеня.
Він був молодим, приблизно віку мого сина, Віктора,
Він був юним хлопцем.
Нам дозволили виступити в суді, і я виступив.
Мені його було шкода,
бо тепер не лише мій син позбувся життя,
але певним чином і він.
Я сказав йому: «Тепер ти в ситуації,
у якій, я молюся, ти вчиниш правильно і повернешся додому».
Так я йому сказав.
Жорстока річ — я знаю його сестру.
Ми разом росли. Ходили в одну школу, а я і гадки не мала.
Я бачу її — вона плаче,
бо її брат отримує довічне.
Коли Джамалу Сміту дали від 25 років до довічного,
я не була задоволена.
Ти забрав мого сина. Ти його вбив.
За що?
Я досі скорблю за сином.
Щоразу в його день народження
чи в день, коли його життя забрали,
я постійно думаю про втраченого сина.
Я постійно думаю про сина, якого забрала система.
В'ЯЗЕНЬ
Я уявляю
людину, яка вбила Віка,
і уявляю його
ще одним з нас.
ЩЕ ОДИН З НАС
Тим, хто був на вулицях
і грав свою роль
у вуличній культурі.
Пам'ятаю, я думав,
якби я опинився тут із ним,
я б його побив.
Або навіть гірше.
Був час, коли я думав: «Уб'ю дурня, коли спіймаю».
Я буквально
боровся з ненавистю до чувака,
який здебільшого був уявною фігурою.
Я не знав, хто він, який він має вигляд,
навіть як його звати.
Коли я потрапив до в'язниці, у якій сидів,
пригадую, я зайшов у маленьку вітальню.
Одного хлопця у вітальні звали Джей.
ХЛОПЕЦЬ НА ІМ'Я ДЖЕЙ
Він думав про злочин,
який скоїв,
і про те,
як це було безглуздо.
Тож я поговорив
з ним особисто
про те, як він шкодує
і як його мучить совість
за вбивство, яке він скоїв.
Він показав мені свою людяність,
і я зміг його побачити.
Бачачи його людяність
стосовно найгіршого, що він зробив у житті,
я пригадав власну людяність стосовно найгіршого, що робив у житті.
Залишилося 60 секунд.
Я ПОВЕРНУВСЯ, ВИСТРЕЛИВ І ВТІК.
Я його заблокував.
Я заблокував образ,
як він падає на землю після мого пострілу,
на кілька років,
бо саме тієї миті я усвідомив
серйозність того, що я зробив.
Тож я це заблокував.
І тепер я з цим живу.
Я це бачу.
Я ЦЕ БАЧУ.
Воно...
Воно наростало.
Коли мені виповнилося 19,
я був переконаний, що нічого не вартий,
і хотів позбавити себе життя.
Наче я зробив би всім послугу,
якби вбив себе.
Правда в тому, що мені нема чого сказати.
Немає значущого виразу для вибачення чи каяття,
якого буде достатньо за те, що я з ним зробив.
Я забрав у нього все.
Я забрав усе в його сім'ї. Я забрав забагато.
І мені через це безмежно шкода.
Якщо подивитися мені в очі,
таке враження,
що це зомбі в усіх сенсах цього слова.
Мене там навіть немає.
Мене там немає.
«СТАЛЕВА МОГИЛА»
Я живу в сталевій могилі
Тут важко
Тут холодно, темно
Немає повітря
Я не можу дихати, бачити, спати
Не віриться, що мене взяли
Я живу в підземному світі
Кровопивці видають себе
За королів підземного світу
Усе стає різким Коли Дракула хоче їсти
Тримай кіл чи будь стейком На його бенкеті
Душа мученика
Двері зачинені, я похований
Пишу флоу, пишу ритм
Я майже не сплю
У 18 підліток у банці
Чекає на їдальню
Не може звільнитися від спогадів
Присяжні кажуть лінчувати І його лінчують
Це не життя, серйозно Краще вже схопіть його
Копи кажуть «нігер» Коли він показує спину
Бандити його визнають Хоч і малу дитину
Йому це знадобиться Коли все піде шкереберть
Хаос — це норма
Коли час сповільняється
Бетон і сталь Апеляції відхиляються
Чекаєш листа Але пошту завертають
«Повернути відправнику» Обіцяєш більше не грішити
Боже, врятуй Я каюся найбільше
У землі загублених Допоможи мені виграти
У глибині темряви Я шукаю свій центр
Я просто грішник
Я живу в сталевій могилі
Тут важко
Тут холодно, темно
Немає повітря
Я не можу дихати, бачити, спати
Не віриться, що мене взяли
Живу як довічник
А хочу жити на повну
Коли дають довічне Ти це відчуваєш сповна
Біль такий сильний, що ти тремтиш
Живучи життям мерця Ти перетворюєшся на вбивцю
Днями намотую кола
Треба відтискатися
Раптом ходячі мерці Почнуть заїдатися
Пожирачі плоті з пушками шукають поживи
Стукачі за скорочення зроблять усе можливе
Хочуть втекти з пекла Демони в камері
Борг росте І вони думають, казати чи ні
Коли баризі не терпиться Він грабує стукача
Стукач копам відправляє листа
І я чую, що я оступився і впав
На коліна просити Бога
Сказати, чи моя душа витримає
Бо в цій дірі холоднеча
Я живу в сталі
Живу в сталі
Де все завмерло
Все ніби завмерло
Тато відвідував мене у в'язниці.
Я щойно закінчив писати
перший і другий куплети
«Сталевої могили».
Я думав, що закінчив пісню. Ми з ним бачилися через скло,
я тримав телефон
і зачитав йому «Сталеву могилу».
А він каже:
«Синку, це дійсно добре.
Але що далі?»
Питаю: «Тобто — далі?»
Він каже: «Що з персонажем? Ти показав, що він у темному світі.
Він колись вибереться?»
Я повернувся в камеру після нашого побачення
і почав писати.
Третій куплет відкрив словами...
«Жити серед головорізів, підступних і інтриганів —
це справжній кошмар, але я хочу мріяти».
Надію важко втримати Вона вислизає крізь пальці
Люди втрачали хватку Вмовляли себе повіситися
Без мети Нас навмисно проклинають
Дайте довічне Покажіть, що я не вартий
Та ці рядки показують Що я можу виплисти
У цих рядках я бачу світло Вони очі ріжуть
Кидаєш бруд і болить рука Хоч би не послизнутися
Я деруся вище, невпевнено
Зміцнюю хватку
Бо мій напрям — воскресіння
Як Лазар, я випростаний
Мої зізнання Байки зі склепу, бо я жив
У сталевій могилі
Жив у сталевій могилі
Я жив у сталевій могилі
Жив у сталевій могилі
Я залишаюся
людиною, яка мріє про свободу,
яка мріє про своє власне примирення
і воскресіння.
Я мрію про свою спокуту
і спокуту інших людей.
Моя уява,
коли я був у дірі,
відіграла значну роль
у появі моєї надії.
Я міг уявити своє життя
у мистецтві та музиці.
Я міг уявити себе на волі.
Тож мені було на що сподіватися, бо я міг це уявити.
Я думаю, як одного разу лежав на підлозі, медитував
і уявляв себе
і життя, якого я хотів.
Моя
уявна дружина
була схожа на Індиго.
І коли я зустрів Індиго, подумав: «Ось вона».
МОЯ КОХАНА, ІНДИГО
Я не хочу аж у травні.
Чому?
Не знаю.
Там День пам'яті, День матері...
Боже...
Це ж свята.
Я б одружився з тобою хоч сьогодні.
Яку дату обереш — я згоден.
Я триматимуся
Так.
Я триматимуся
Треба триматися
Я триматимуся!
Не знаю, як там далі.
Спочатку здавалося, що я не дам почуттям такої волі
в настільки безвихідному й пригнобленому місці.
Але я не змогла відмовити своєму серцю,
і враховуючи мою аболіціоністську
і реформаторську роботу, я зайнялася цією справою до знайомства з Джеймсом.
Виявляється, людський зв'язок таки просочується крізь стіни.
Він просочується крізь клітки.
Як його подруга і людина, яка дбає про нього духовно,
я не хвилююся за його почуття відповідальності.
Але я знаю, що це складніше,
коли ти жертва ув'язнення.
У першому листі до них я написала:
«Я наречена Джеймса.
Я пишу на підтримку скорочення терміну».
І просто попросила допомоги із цим процесом.
Що це взагалі за процес?
Але поки, я думаю, варто представити картину
з усіх людей, які чекають тебе вдома.
Так.
Я тобі читала татів лист?
Так. Читала.
Гаразд. А читала листа від Джекі?
Ні.
Хочеш послухати?
Так.
«Джеймс зрозумів, як його злочин вплинув на жертву і її родину,
його життя і суспільство.
Він кається і розуміє, який негативний вплив мали його дії.
Джеймс відповідальний зрілий юнак,
реабілітований через тюремну систему Каліфорнії.
Ми з чоловіком завжди
підтримували Джеймса і будемо його підтримувати.
Я впевнена, Джеймс не загрожує суспільству
і вартий другого шансу в житті.
З повагою, Жаклін Вільямс».
Ага, мама Джекі.
Це прекрасно.
У вас залишилося 60 секунд.
Ненавиджу це.
Я теж. Ненавиджу таке з тобою.
Біблія каже, що ми подібні до овець, яких рахують до забою.
Нас коли завгодно може спіткати небезпека чи катастрофа.
Не думайте, що ваше дитя не може поповнити статистику
тих, хто помер на розі вулиці.
Але Біблія каже, що Бог не засуджує.
Він визволитель, емансипатор.
Бог відправив свого сина на землю не для того, щоб приректи світ,
а для того, щоб через сина світ урятувати.
Бог бореться за вас.
Коли Джеймс народився і я привіз його додому з лікарні,
я взяв його на руки. Я був щасливий.
Він до мене посміхнувся, і, боже...
Тепер він чоловік. Здатний триматися.
І це надихає мене триматися разом з ним.
Слово Боже — мій скарб.
Це все, що я маю. Найбільше, що я можу.
І Бог сказав мені: «Цей шлях буде довгим».
Я його чітко почув.
Я переказав це синові. Бог сказав, шлях буде довгим.
Потім я зрозумів, що Бог, кажучи це, пообіцяв мені,
що цьому буде кінець.
Що одного дня мій син буде вільним.
Бог мені це пообіцяв. Я його чув.
Саме тому я впевнений, я переконаний,
хоч ми й сидимо, і відсиділи багато,
і це вже був довгий шлях,
він зрештою завершиться
і ми ще поживемо разом по цей бік тюремної стіни.
Ось що для мене означає віра.
У моєму серці хвалебна пісня, і я хочу її заспівати.
Я співатиму цю пісню вірою.
Я вже відчуваю тут Бога.
І ця хвалебна пісня звучить так.
«ПРОКИНЬСЯ»
Молоді темношкірі мрійники
Прокидаються І влізають у бійки
Хто нас прогодує?
Квартал повний солдатів Хто нас вестиме?
У нас зброя
Хотів би я сказати
Вона не потрібна
Важко, коли тебе кривдять Без причини
Заздрісники ненавидять Досвідчених
Холодносердий коп дістав пушку І вистрелив, поки я спав
Схоже, час прокидатися
У цьому святилищі кажуть: «Господи, я здаюся!»
Схоже, час прокидатися
- Скільки я з вами? - Вічно!
Він ніколи вас не покине!
Байдуже, що буде. Він нікуди не подінеться!
Прокинься
Люди ходять у заціпенінні
Курять траву Мріють про зарплату
Не дочекаюся Коли наші прокинуться
Втомлені ходити на поминки
У воді мої хлопці ходять
Ледве плавають, але надуваються Їхнє его більше, ніж у Ді Вейда
Важко відчувати любов Коли не ненавидиш
Уся гра закрутилася як коса
Вони круті
Не зраджують собі Щоб щось украсти
Варять наркоту як раби
Майстер-шефи сподіваються
Продати парі малих бандитів
Онімілі, щоб біль від продажу коксу
Ніколи не мучив їхню совість
Ми не свідомі
На вулицях мене кличуть звіром Бо легко побачити
Ці люди краще будуть монстрами
Бездумними Не слухатимуть вчителів
Хоча ті не дуже хотіли Чогось вчити
Цілий розділ про Колумба і Кука А про работоргівлю лиш параграф
То чому брат Спав на задніх партах?
...380 лежить у моїй сумці
Я чорний і злий Мене не сприймають серйозно
Колискова з пострілів найстрашніша Її співають цікаві душі
Вулиці для тих Хто швидко ганяє
Я не стараюся бути Полом Вокером
Усе руйную Не хочу бути Полом Вокером
Молюся почути Бога, коли він заговорить Бо вже давно час прокинутися
Прокинься
Дитя, я встаю, я повертаюся,
і кажу дияволу: «Нічого, я повертаюся.
Я повернуся!»
Ви колись були у в'язниці?
Слава імені Його.
Нічого не кажіть. Я знаю, що були. Амінь.
Ви були в духовній в'язниці! Вас зв'язав диявол!
Слава імені Його. Слава...
Коли я подорослішав,
відчув більшу відповідальність
перед татом,
перед мамою і сестрою.
Я писав листи
про те, який я їм вдячний
за те, що вони завжди поруч
і підтримують мене
навіть після мого мерзенного вчинку.
Пам'ятаю, якось мама розповідала про моє народження,
що, коли вона була мною вагітна, вона мене хотіла.
І вона сказала: «Я тебе і зараз хочу».
І це
так підбадьорило й надихнуло,
допомогло мені повірити в себе, повірити в мою цінність.
Алло?
Це Global Tel Link. У вас передплачений дзвінок від...
- Привіт, мамо. - Привіт!
- Я хочу тобі дещо зачитати. - Добре.
«Мета цього листа — надати суду
повноваження переглянути вирок в'язня Джеймса Джейкобса
на основі його виняткової поведінки у в'язниці.
Як секретар УВРК,
я серйозно ставлюся до громадської безпеки
і вибираю лише виняткові рекомендації,
коли поведінка в'язня під час ув'язнення
демонструє чітку відповідність
правилам, нормам і вимогам відділу,
а також тривалу участь у реабілітаційних програмах.
Схоже, вирок Джейкобса
заслуговує уваги суду.
Я рекомендую скасувати вирок в'язня Джейкобса
і винести йому новий вирок.
- З повагою, Ральф Діас». - Господи.
«Секретар УВРК».
Боже мій. Я не знаю, що мені...
«Ми, присяжні вищезазначеної дії,
визнаємо підсудного Джеймса Джейкобса винним у вбивстві...»
КАЛІФОРНІЯ 6 ВЕР 2005
«...і засуджуємо його від 40 років до довічного».
ВИРОК ВІД 40 ДО ДОВІЧНОГО ПЛЮС ДОВІЧНЕ
Пам'ятаю, як багато років тому їхав у суд на слухання Джеймса.
Йому виносили перший вирок, а зараз буде його перегляд.
Я тут з хороших причин. Минулого разу був не з таких хороших.
РАЙОННИЙ СУД
Я перша кажу: якщо ти щось пережив,
ти жертва. Насправді так і є.
Тому я кажу,
що твоя відповідальність як жертви —
робити все необхідне, щоб зцілитися.
Я була жертвою злочину.
Мене зґвалтували.
Я брала участь у розслідуванні поліції,
і від цього досвіду отримала повторну травму.
Я хотіла завершення,
хотіла справедливості, зцілення, визнання,
але в цьому не було ніякого зцілення.
Я зрозуміла, що система не ставить мене на перше місце.
У неї в пріоритеті покарання,
а я ніколи не зцілюся через чиєсь покарання.
Воно не відновить того, що в тебе забрали.
Ми люди віри. Ми розуміємо, що Бог діє у свій час,
не за людським часом,
але я дуже сподіваюся, що він вийде.
Я молюся, щоб він вийшов, поки ми ще живі.
Пробачте.
Зараз це...
схоже на смерть.
Щоразу, коли ти бачиш Джеймса,
і потім треба йти, таке відчуття, ніби труна закривається.
Щоб він був з батьком...
Це головне.
Їхні серця будуть зцілені.
І вони більше не розіб'ються.
Вони більше не розіб'ються.
Коли мені було 16 років, тато сказав
після вироку:
«Знаєш, синку, це буде довгий шлях».
Весь цей довгий шлях туги
і вдивляння в горизонт
я мав тверду надію.
Я сподівався,
що суддя змінить вирок
і відпустить мене додому.
Боже. Зараз почнеться.
Подивимося, що буде.
Слухається «Народ проти Джеймса Джейкобса».
Надійшло прохання переглянути вирок.
Окружна прокуратура не визнає,
що пану Джейкобсу варто переглядати вирок.
Щодо питання, чи переглядати вирок підсудного,
суд не прийматиме рішення сьогодні.
В'язниця — це пастка. Наша система правосуддя — пастка.
Якщо ти йдеш дикими землями Америки
й тебе ловлять у цю пастку, тебе вже не випустять.
Навряд чи прокурор дивився, хто я.
Гадаю, він просто побачив,
що є можливість сказати «ні».
Вони ніколи не скажуть: «Цей капкан нелюдський.
Давайте я зніму його з ведмедя».
Тебе хочуть повісити на стіну.
Вони ніколи не скажуть: «Петля занадто туга.
Давайте я зніму цю людину з дерева».
Вони хотіли
нас лінчувати.
Я більше не тікатиму
«НАЙБІЛЬШ ПЕРЕСЛІДУВАНІ» ДРУГА ЧАСТИНА
Хлопці хочуть моє рожеве золото
Копи хочуть позбавити свободи
Диявол хоче забрати душу
Я молюся Богу, щоб його здолати
Я ніколи не відступав
Не був елітою
Ніколи не вірив лідерам, серйозно
Як їм вірити Коли вони вбили Малкольма
Вбили Оскара, вбили Трея І вбили Майкла
Найбільш переслідуваний вид в Америці
Це темношкірий
Білі копи застрелюють
І виправдовують це геноцидним шантажем
Кажуть, ви вбиваєте одне одного
Хоча ми стріляємо в людей Зі схожими обличчями
Це не змінює факту Що ви расисти
Це не змінює факту Що система зламана
І біль, який відчувають наші Зникає невисловленим
Якщо ця країна не дасть мені довічне
То я, мабуть, помру від руки своїх же
Мене застрелять з мого ж ствола
А хтось із сусідів викладе це онлайн
Якщо ця країна не дасть мені довічне
То я, мабуть, помру від руки своїх же
Мене застрелять з мого ж ствола
А хтось із сусідів викладе це на WorldStar
ТЕПЕР ГОСПОДЬ Є ДУХ,
А ДЕ ДУХ ГОСПОДНІЙ, ТАМ Є СВОБОДА.
ДУХ
Джеймс сказав, що йому наснився сон.
Він каже: «Мені снилося, що я повернувся додому».
Мені потрібен мій син.
У мене немає іншого. Я потребую його вдома.
«МОРСЬКЕ ДНО»
У Лос-Анджелесі цих вихідних хвиля арештів і насильства.
Понад 200 поліцейських на цій вулиці...
Хвилі злочинності
Сидиш нудьгуєш, а в новинах
Хвилі злочинності
Сидиш нудьгуєш, а в новинах
Ага
А в новинах
У новинах Хвилі злочинності
А в новинах
МИ БАЧИМО, ЯК МАМА ЙДЕ ПЛЯЖЕМ
У мами болить спина
Від стресу Що брата замочили
Вона молиться за молодшого
Щоб він вижив На тих берегах, де замість мушель кулі
Де хвиля ловить І ти не випливеш
Пірнаєш вертикально Дихати нереально
Там, де димить зброя Я димлю травою
Шукаю полегшення
Мама каже Вона за мене молиться
Лайно буває серйозним
Нігери не плавають Ми борсаємося
Без весла — ногами
І плечима сміливо Мої друзі на дні
Це догана мені
Нігери не живуть Помирають від кайфу
Або так, або копи Вони полюють на мене
Малі штовхають крек, друзяки Обережно з ним, друзяки
Бо малі зі стволами Зламають спину мамі
Я не занесу маму Коли місцеві стріляють
Народжений в епоху креку Намагаюся не перетнути межу
Бо в мами болить спина
Від стресу Що брата замочили
Вона молиться за молодшого
Щоб він вижив На тих берегах, де замість мушель кулі
Де хвиля ловить І ти не випливеш
Нігери щодня пресують нігерів Ти звідки, де твоя бабуся?
Тусуються біля бабусі
Дилери продають твоїй бабусі крек
П'ють Гран-Марньє
Щодня якась біда
У місті біля моря У нігерів щодня біда
Комптон, Воттс і ЛА Якась халепа щодня
Хвилі злочинності
Сидиш нудьгуєш, а в новинах Хвилі злочинності
Сидиш нудьгуєш, а в новинах
Хвилі злочинності
Сидиш нудьгуєш, а в новинах Хвилі злочинності
У новинах Хвилі злочинності
У новинах
Народжений в епоху креку Намагаюся не перетнути межу
Бо в мами болить спина
Від стресу Що брата замочили
Вона молиться за молодшого Щоб він вижив
На берегах, де замість мушель кулі
Де хвиля ловить І ти не випливеш
ПІДЛІТОК ОТРИМУЄ ДВА ДОВІЧНІ ЗА ВБИВСТВО
ПІДЛІТОК ПРО ВБИВЦЮ БРАТА: «ЩЕ ОДИН З НАС»
Привіт, синку.
Привіт, матусю.
Ти ще гуляєш пляжем по неділях?
Останнім часом не гуляла, але варто почати знову.
ДЕ ХВИЛЯ ЛОВИТЬ І ТИ НЕ ВИПЛИВЕШ
«ЩЕ ОДИН З НАС»
Я збиралася відвідати Джеймса
у закладі, де він на той час перебував.
Коли я подивилася...
Перше, що я сказала Рініші: «Здається, це Джамал».
Я його бачила лише раз — під час оголошення його вироку.
Кажу: «Мамо, так, схоже, це Джамал.
Ходить собі, посміхається».
Я не... Я не хотіла казати Джеймсу.
Я не хотіла йому казати.
Минув мій день народження.
Настали вихідні, і до мене прийшла мама.
Мама і Рі-Рі.
Я бачив, що з мамою і Рінішою щось не так.
Вони якісь дивні.
Так, вони посміхаються,
але посмішки вимушені.
Я дивлюся на Рі-Рі.
Дивлюся на маму. «Що відбувається?»
Мама каже:
«Нічого».
І знов поглядає на Рінішу.
Питає: «А хто це?
Хто он той хлопець?»
Я кажу:
«Це брат Джей».
ХЛОПЕЦЬ НА ІМ'Я ДЖЕЙ
Я кажу «Джей», бо знаю його лише як Джея,
бо так він мені представився.
Мама замовкає ненадовго,
дивиться на мене
і каже: «Це він».
Вона не пояснює, що це за «він»,
але я одразу розумію.
Убивця Віктора.
Я застиг.
Я усвідомив, як довго жив
поруч із цією людиною.
Він сказав: «Я розмовляю з ним щодня».
Джеймс дуже засмутився. Сказав, із цим треба щось зробити.
Моя мама ніби вхопила мене за руку.
- Я сказала: «Ні». - Вона каже: «Джеймсе, не вбивай його.
Повернися додому».
Але водночас
мені було сказано, що я не маю дозволу його вбивати,
проте маю дозвіл робити будь-що інше.
Я її зрозумів.
Я почувалася винною,
бо мені слід було тримати язика за зубами.
Я мала мовчати,
бо не хотіла, щоб щось сталося.
Тієї ночі я був у своїй камері.
Я плакав.
Я був страшно злий.
Я злився на Бога.
Питав Бога: «Навіщо ти послав цю людину до мене,
знаючи, як я хочу додому,
знаючи, що я мушу...
я мушу
вбити чувака?»
Він убив мого брата.
Я був такий злий,
що Бог дозволив йому знаходитися в моїй присутності
і ставити мене в скрутне становище,
де я відчував потребу щось йому заподіяти,
хоча моє серце
хотіло йому пробачити.
Світ не розуміє прощення.
І особливо в тюремній культурі немає місця для прощення.
Це сприймається як слабкість.
Бог поставив мене в ситуацію,
де я або здаватимуся слабким перед людьми,
яких вважаю хижаками,
або відмовлюся від свободи.
Тієї ночі я молилася.
Питав, що мені робити...
«Чому ти мене до цього змушуєш?»
І так чітко,
як ви зараз чуєте мене,
я почув Бога: «Тебе ніхто ні до чого не змушує».
І це повторювалося знову і знову...
ТЕБЕ НІХТО НІ ДО ЧОГО НЕ ЗМУШУЄ.
Я згадав Святе Письмо:
«Якщо ти не пробачиш,
тобі не пробачать».
А я понад усе в житті,
понад усе у своєму житті
на той момент хотів прощення.
Хотів, щоб мені пробачила родина, якій я завдав болю,
щоб вони знали, що я усвідомлюю, що я їм зробив.
Я хотів цього понад усе.
І ось він поряд, я маю нагоду дати це іншій людині.
Тож наступного ранку
ми йдемо снідати,
і я питаю: «Тебе звати Джамал Сміт?»
Він каже: «Так.
Ти ж це знав».
Кажу: «Ні, я завжди думав, що тебе звати Джей.
А ти Джамал Сміт».
Він каже: «Так».
У мене потекли сльози.
Я сказав: «Ти вбив мого брата».
І перше, що в нього вирвалося:
«Пробач за те, що я в тебе забрав, брате».
Він сказав мені:
«Мені шкода за те, що я зробив твоїй родині».
І...
Я йому повірив.
Я повірив, що йому дійсно шкода.
Я спитав, чому він убив мого брата,
і він мені розповів.
І...
це було безглуздо.
Ні за що.
Так само, як мій злочин був ні за що, марним.
І я сказав йому:
«Я тобі пробачаю.
Якщо тобі це потрібно, я пробачаю».
Я встав і пішов.
Мені згадалося, як ми вперше зустрілися,
який я відчував з ним зв'язок,
скільки людяності в ньому бачив,
слухаючи, що він говорить про злочин.
Але усвідомити, що його злочин
був проти моєї родини,
було важко.
УПРАВЛІННЯ ВИПРАВНИХ І РЕАБІЛІТАЦІЙНИХ УСТАНОВ
Поліцейські дізналися,
що він сидить за вбивство Віктора.
І УВРК
замість сприяння примиренню і зціленню
побачили в цьому відповідальність.
ОЦІНКА ЗАГРОЗИ ЩОДО УВ'ЯЗНЕНИХ: ДЖЕЙКОБС, ДЖЕЙМС І СМІТ, ДЖАМАЛ
Нас обох допитали.
Сміт під час сніданку сів за стіл:
Я сказав, що пробачаю.
Коли увійшов лейтенант,
він сказав: «Відведіть його назад у камеру.
А іншого — у діру».
Замість того, щоб дати відправити Джамала в діру,
я сказав, краще туди піду я.
Сержант питає: «Ти підеш у діру за нього?»
Мене закували й відвели назад до камери,
і я пам'ятаю, як офіцер,
коли ми перетинали двір і йшли до камери,
сказав:
«Повернешся до камери —
стань на коліна і подякуй Богу,
бо ти пройшов випробування.
Ти пройшов».
Ідучи в діру,
я відчув спокій,
бо зробив те, на що не думав, що був здатен,
і не думав, що зроблю це.
Святе Письмо каже нам,
що диявол робить для зла, Бог робить для добра.
Мета ізоляції —
виокремити людський дух.
ТАКА ІЗОЛЯЦІЯ МОЖЕ БУТИ НИЩІВНОЮ.
АЛЕ КОЛИ ПРИХОДИТЬ БОГ, ВОНА ПЕРЕТВОРЮЄТЬСЯ НА ДЕЩО ІНШЕ.
Саме це і сталося в дірі.
Так, я був в ізоляції
від людей.
Але Бог весь час був зі мною.
Мені стало ясно, що робити. Треба було працювати.
Я мав використати цей дар,
яким мене наділив Бог, щоб сказати щось значуще.
Я пишу ці пісні й не знаю, чи вони мають значимість.
Не знаю, чи важливі вони для світу,
але я почав писати налаштованим від усього серця.
Сказати те, що має значення.
Сказати щось важливе.
«ПСАЛМИ МІСЦЕВИХ»
Йо, місцеві, зрозумійте
Більшість з тих, хто читає реп Жене лайно
Чуваки, серйозно Я кажу факти як Білл Най
Ці нігери перекручують Треба прояснити
Джей-Джей не хоче битися Я хочу спокою
Я прошу Бога захистити І ношу я ствол
Раптом ці кровожерні зомбі Захочуть і мене
Я молю Бога, щоб вони прокинулися Після моїх рим
Я кажу в піснях Яким я хочу стати
Давайте разом Бо все добре в мені — це Бог
З прогресом ви побачите Необхідність зусиль
Іноді благословіння А часом найважчу річ
Я вірую І хочу піднестися
До висоти, де схилятиму Натовпи до змін
Наче я Обама Боже, мамо, нігери грають
Коли життя стає суворим Я молюся
Проходячи крізь тіні смерті
Я розумію, що мушу піднятися
Але якщо помру, ще не прокинувшись
Молюся, щоб Бог забрав мою душу
Проходячи крізь тіні смерті
Я розумію, що мушу піднятися
Але якщо помру, ще не прокинувшись
Молюся, щоб Бог забрав мою душу
Я молюся, щоб потрапив на небеса
Молюся припинити шукати кайф
Молюся за всіх друзів І за ворогів
Іноді їх важко розрізнити
Я молюся, щоб потрапив на небеса
Молюся припинити шукати кайф
Молюся за всіх друзів І за ворогів
Іноді їх важко розрізнити
Я сказав: «Синку, у тебе є дар — твій талант.
Коли ти робиш людей щасливими,
ти даєш їм надію і приносиш полегшення
в тому, що вони переживають.
Ці люди тобою дорожитимуть.
Навіть захищатимуть тебе.
Ділися своїм даром.
Благословляй людей».
- Тату! - Так?
Ти бачив листа з новинами про Джеймса?
Що за новини?
«У в'язниці
пан Джейкобс присвятив себе саморозвитку.
Я ретельно вивчив і зважив докази
позитивної поведінки пана Джейкобса у в'язниці.
Тому я, Ґевін Ньюсом, губернатор штату Каліфорнія,
цим пом'якшую вирок Джеймса Джейкобса
і надаю йому право розгляду негайного умовно-дострокового
і його звільнення, коли дострокове схвалять».
Якщо дострокове схвалять,
він буде вдома за три-чотири місяці.
- Точно! - Так.
Оце так!
Гаразд, я зараз...
Не знаю, що й робити. Чекайте. Я...
Побачимося.
- Так, тату. Люблю тебе. - І я тебе. Бувайте.
- Бувай. - Бувай.
Уяви його життя.
Так.
У нього є свідчення.
Я впевнений у тому,
ким я є
і ким я вирішив бути.
Моя місія — творити мистецтво,
моя місія — допомагати іншим зцілитися,
зцілити себе, зцілити громаду.
Ти мусиш це робити. Іди й роби це.
БО МОЇ МРІЇ ЗБУЛИСЯ
Це схоже на очікування на автобус,
коли ти
сидиш на бульварі, на зупинці,
і думаєш: «Коли він приїде?»
Ти виходиш на середину вулиці,
дивишся на дорогу, чи він їде,
і...
Очікування свободи схоже на це.
Я готовий говорити з радою,
бо я знаю, хто я.
Так, мамо, будь-якої хвилини. Він мені подзвонить.
Сподіваюся, подзвонить,
якщо зможе дістатися до телефона. Так.
Привіт, тітонько.
Так, сьогодні він виступав перед радою, але я ще нічого не знаю.
Я думала...
Господи, я не можу.
Це було довге слухання.
У мене в животі все перевертається.
Знаю. У мене серце билося бум-бум-бум.
Цю розмову і ваш номер буде відстежено і записано.
Щоб прийняти дзвінок, наберіть чи скажіть цифру «п'ять».
Дякуємо, що користуєтеся Global Tel Link.
Моє серце не витримає, Джею.
Га?
Що там, сину?
Не вийшло, тату.
Я не можу повірити.
Пробач.
Синку...
Пробач, тату.
Джею, усе буде добре.
Пробач.
- Не треба... - Пробач, тату.
Синку, не треба вибачатися. Ти зробив усе, що міг. Не хвилюйся.
Джею, ми зможемо. У нас усе вийде.
Боже.
Тату, я не знаю, що ще я міг зробити.
Не знаю, що ще я міг зробити.
Я не знаю, ким я маю бути.
Мені не вірять.
Не вірять, ким я є.
Мені не вірять.
І я нічого не можу з цим вдіяти.
Я нічого не можу вдіяти.
Вони говорили про те,
що я присвятив свою роботу альбому
«Не фінансуйте шерифа».
Казали, моє обличчя використовують,
щоб змінити закон щодо малолітніх правопорушників,
і сказали, що все, над чим я працюю —
моє мистецтво і агітації —
кажуть, я це роблю для власного бренду
чи щоб вийти з в'язниці,
що це не насправді.
Через це все сказали,
що я явна і реальна загроза для суспільства.
Кажуть, я небезпечний.
Повірити не можу.
Я не можу дихати.
Не можу дихати, тату. Не можу дихати.
Так. Слухай, Джею...
Я не можу дихати.
Це занадто.
Так.
Я не можу бути ідеальним. Я невдаха.
Що ж.
Джею, мені бракує слів.
Але одне я знаю напевно.
Ми ніколи не здамося.
Ми не можемо.
Ми можемо стікати кров'ю, плакати,
але не здаватися.
Ти згоден?
Я не здамся.
Нам не можна. Життя дорожче.
Свобода варта цих зусиль.
У вас залишилося 60 секунд.
Даю слово, тату. Обіцяю тобі.
Обіцяю тобі, тату. Я ніколи не здамся.
Тату, обіцяю, я вийду звідси.
Обіцяю. Я прийду до вас. Даю слово.
Я знаю, синку.
Я обіцяю.
- Обіцяю, я не здамся. - Я буду з тобою.
Я обіцяю.
Ми впораємося.
Обіцяю, тату.
- Обіцяю. - Так.
Люблю тебе.
Я тебе люблю більше за життя.
Не вішай голову. Зараз, як я і сказав...
Це важко.
Я намагалася уявити його в цьому місці.
Я сиджу тут і думаю:
«Що б Джеймс зараз робив, якби був на цій річці зі мною?»
Я уявляю, як він сидів би тут поряд на цьому камені,
спершись на мене спиною,
і насолоджувався б тишею і рухом.
Я знаю, що він би це зробив.
І в цьому знанні
я знаходжу розраду і свободу, те, за що можна триматися.
Індиго казала мені
ледь не з першої зустрічі,
що я маю дати місце
собі 15-річному, який досі живе в мені,
і взятися
за його проблеми.
Лише зрозумівши мене,
ти побачиш мою людяність.
Через день після ради я сів записати список причин жити далі...
ПРИЧИНИ ПРОДОВЖУВАТИ ЖИТИ
МІЙ ТАТО
...у блокноті. Я зараз дивлюся на це,
і останнє, що я написав...
МОЇ НЕДОЛІКИ НЕ ПРИМЕНШУЮТЬ МОГО ДОБРА
Я в це вірю.
У кращі дні я в це вірю.
У гірші дні я навіть не знаю, чи є в мені добро.
Чим займаєтеся?
- Нічим. - Нічим. Сонні.
Так. Так і є.
Джеймсе, секунду. Пробач. Ти знаєш, що я старію.
Скільки тобі виповнилося? Рініша казала...
- Серйозно? 33. - Ні. Я серйозно.
Мені 34, йому 33.
Здуріти.
Що? Ні, я...
Здуріти.
Тобі 33.
Боже. Ви надто швидко старієте.
- Клас. - Ти малий старий.
Рі-Рі старіє швидше.
Він сказав, ти старієш швидше.
Пам'ятаю, коли тато вперше помітив, що я вищий за нього,
спитав: «Коли ти встиг?»
Тепер він маленький.
Скоро поговоримо ще.
- Добре. Бувай. - Добре. Бувай.
Бувайте.
Бувай.
Джамал написав мені листа.
Я пробув у дірі
десь три місяці,
потім мене перевели в іншу в'язницю,
і я його більше не бачив.
ЧОЛОВІЧА КОЛОНІЯ ШТАТУ КАЛІФОРНІЯ ТЮРЕМНА ПОШТА
«Дякую, що виділив час прочитати це.
До дня, коли ти сказав мені, хто ти,
я жив як уві сні.
А наступної миті прокинувся
з душевним болем, соромом, скорботою і боягузтвом свого минулого.
З історією, яку я хотів забути.
Немає і ніколи не буде слів,
які адекватно опишуть, брате, як мені шкода за те, що я зробив...
Дякую від усього серця
за ввічливість і співчуття, які ти до мене проявив.
Ти дізнався про мої ганебні вчинки до того, як я зрозумів,
і для тебе було найпростіше
помститися, поки я нічого не підозрював.
Ти цього не зробив.
Хоча всі зрозуміли б мотив.
Твоя зрілість і розуміння — це твій найбільший дар,
як і витримка, гідна короля.
Можеш передати це саме
твоїй матері?
Я хотів написати і їй також,
але тут мені справді бракує слів».
З ЛЮБОВ'Ю, ЧЕСТЮ І ПОВАГОЮ, ДЖАМАЛ
Джеймс зобразив прощення
так, що мені варто було дивитися на нього
і вчитися.
Він показав мені свій ріст у цьому,
тож я на це подивилася і сказала: «Так, я теж маю в цьому вирости».
Чим більше я пробачаю, тим вільнішою почуваюся.
Наче мої рани почали зцілюватися.
У найтемніші моменти я не знаю,
чи я щось важу.
Не знаю, який вплив я мав
на людей у своєму житті, і чи взагалі матиму якийсь вплив.
Але коли я маю ясність,
я чітко бачу, як я вплинув на людей...
З ЛЮБОВ'Ю, ЧЕСТЮ І ПОВАГОЮ, ДЖАМАЛ
...як моє мистецтво вплинуло на людей.
Я розповів місцевим хлопцям про Джамала,
як я йому пробачив.
«ТИ МЕНІ ПРОБАЧИШ?»
«Я ТОБІ ПРОБАЧАЮ».
Щодня,
кожного дня різні люди
підходять до мене,
незнайомі люди, і кажуть:
«Брате, ти мене надихнув.
Те, що ти казав
про прощення і любов,
твої розповіді
як жити заради сім'ї,
заради суспільства,
змусили мене
замислитися про життя».
І вони мені дякують
просто за те, що я розповів
свою точку зору на речі.
У такі моменти я розумію,
що я впливаю на життя інших.
Я приношу користь цьому світу
тим, що залишаюся собою.
Я справді вірю
в користь ненасильства,
у користь наших історій,
у користь нашої вразливості.
Мені не треба грати.
Це насправді я.
І в ці моменти
я знаю, що...
МОЇ НЕДОЛІКИ НЕ ПРИМЕНШУЮТЬ МОГО ДОБРА
Насолоджуюсь життям Бо воно не безконечне
Не сприймаю як належне Бо ніщо нам не дається просто так
Наш час спливає
«Н.Ч.С.»
Тож треба проводити його гарно
Я хочу проводити час гарно
Кому потрібна битка Коли мучить віддача?
Кличте дівчат І вмикайте класику
У нас у дворі все кипить, як раніше Дивлюся на колишню, з якою був тоді ще
Такі зараз дні Годі безвиході
Набридло жити в клітці
Життя буває дивним Але ми вигребемо
Увімкніть музику
І давайте дуріти
У когось не стріляють Когось не замикають
Але ще схоплять
Якщо вам цікаво, чому тут Джей Бо ви жили наче ріпа
Ви як овочі Не морочте мені голову
Анджеліно, моє небесне плем'я
Шукає сенс Ми насолоджуємося життям
Вітається лише мир Уникаємо чвар
Коли я трощу мікрофон, я
Насолоджуюсь життям Бо воно не безконечне
Не сприймаю як належне Бо ніщо нам не дається просто так
Наш час спливає
Тож треба проводити його гарно
Я хочу проводити час гарно
Наш час спливає
Я хочу проводити час гарно
Гуляти так Щоб сусіди божеволіли
Щасливим моментам Втратити лік
Щоб люди діставали пістолет і не стріляли Щоб копи казали: «Ні, це не ти»
Відколи важливо Що Бог мене береже
Хоч я і не той Ким сподівався бути
Я кажу, що Бог мене береже
Хоч я і не той Ким надіявся бути
Тож пробачте Що я гуляю як артист
З моїм іменем на шатрі Я все бачив
Люди мріють Повернутися з війни
Музика — це ліки, і я хочу передоз
Танцювати досхочу Представляти місто біля моря
Кричіть до Лонг-Біч Якщо ви зі мною, махайте руками
Співайте, навіть якщо не вмієте
Бо ми всі...
Я думав про свободу
з того дня, як мене посадили, коли мені було 15 років.
Я думав про неї 18 років.
Здається,
я стільки уявляв день звільнення,
що точно знаю, як він виглядатиме.
Таке відчуття, ніби...
ЦЕ ВЖЕ ПРОПИСАНО.
Ми дякуємо тобі за волю. Дякуємо за свободу,
яку зараз поділяємо з Джеймсом.
Вісімнадцять років ти захищав його у в'язниці.
Вісімнадцять років ти дозволяв його світлу світити в темряві.
Дякуємо тобі в ім'я Ісуса. Кажіть «дякую Богу».
- Дякую Богу. - Амінь.
- Амінь.
Боже.
Я тебе теж люблю.
- Джею, нам вдалося. - Дякую тобі. Дякую.
Дякую, тату.
Прошу, Джею.
Дякую.
Будь ласка, синку.
Вікторе.
Ох, Віку.
Віку. Боже.
Мій брате.
ВІКТОР ДЕШОН БЕНДЖАМІН
- Отакої. - Як добре.
Клас.
Яке творіння Боже.
Я вільний.
І це звільнило всіх довкола.
Ти всіх звільнив.
ПИТАННЯ ¿ КУЛЬТУРА
- Так! - Це чума!
- Тримай це до кінця. - Оце чума!
Переклад субтитрів: Ольга Галайда