Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
DŮM S BAZÉNEM
Jsi nějaký tichý, Josefe.
-Jaký byl let? -Skvělý!
Díky, že jste mě vyzvedli. Mrzí mě, že jste museli tak čekat.
Ne, ne. To Vito musel čekat v autě.
Efcharísto polý, Vito.
-Parakaló. -Mmm, Vito,
nenech se ošálit Lauřinou zdvořilostí.
Jak se máš?
Mám se fajn.
Vážně?
Jak dlouho jsi byla doma, než jsi přijela sem?
Týden.
-To není dlouho. -Většinu jsem prospala.
-Bylo to tentokrát těžký? -Ne.
Ne víc než obvykle.
Voní to tady tak jinak. Jako... jako pižmo.
Ne, to je Vitův beauty vosk.
Bum Bum Cream.
Vyprávěl nám o něm. Je... je z Brazílie.
Obsahuje pětkrát víc kofeinu než káva.
Zajímavý. Můj zadek by kafe potřeboval.
Můj taky. Neustále.
-Jak to funguje? -Vmasíruješ ho.
Olej zmáčkne molekuly v pokožce a zpevní ji.
-Jako... jako buben? -Jo.
Už se blížíme.
Musíš být unavená.
Odpoledne můžeme relaxovat u bazénu.
Les je plný medvědů.
Když je takhle sucho,
sejdou dolů z hor a pijí vodu z bazénů.
Nevěděla jsem, že tu máte medvědy.
Otomani je sem přivezli z Uralu.
Žili v horách, dokud nepostavili silnici.
Minulý týden...
ukousli psovi ucho.
No, tak jsme tady.
Hm, růžová?
Joe si myslí, že je to terakota, ale... víš jak.
-Ahoj. -Ahoj.
Ahojky!
-Chybělas mi! -V bazénu je žena.
Kdo to sakra je?
Je to medvěd, Joe?
Ahoj.
Ahoj!
Čekám na Vita. Brána byla otevřená.
Vito! Někdo za tebou přišel.
Která brána?
Snad nevadí, že jsem šla do bazénu. Čekala jsem a bylo horko.
Nevadí.
Mysleli jsme, že jsi medvěd.
Ahoj.
-Jak se jmenuješ? -Nina.
Máš hezký vlasy.
Myslíš, že vypadám jako medvěd, Nino?
-Ne. -Odkud jsi?
-Odtud, občas. -Občas.
To znamená sakra co?
Počkám u brány.
Co je tohle?
Rostliny.
sem botanička.
V botanice je pár dobrých, zvláštních slov.
-Vito? Máš tu kamarádku. -Ahoj. Promiň. Myslel jsem, že tu budeme.
Je to naše chyba. Lauřin let měl zpoždění.
Moje kamarádka Kitti.
Jsem Isabel.
-Ahoj. -Ahoj.
Hledám pro ni byt.
-Kde? -Poblíž pláže.
Co zůstat tady?
Máme malý domek v zahradě.
A na pláž vede brána. Můžeš tam chodit, kdy chceš.
-Určitě? -Ano.
-Nechci obtěžovat. -Ne, vůbec neobtěžuješ.
Josef rád mluví o rostlinách
a Nina už je z nás znuděná.
Entáxei.
Nino...
zavedeš ji k tomu domku?
Dík, Nino.
Co vymýšlíš?
Vito ji zná.
Mohls říct ne, Josefe.
Tady jsi. Ukážu ti, kde budeš.
Vypadá to tu hezky.
Je boží.
Tohle? Je tvoje.
-Bude ti slušet. -Fakt?
Tvoje máma je milá.
-Ne vždycky. -Je válečná novinářka, že?
Jak to víš?
Tvoji rodiče jsou známí.
Lidi vždycky myslí, že dělá něco výjimečnýho,
ale jen jezdí do jiných zemí sledovat, jak se lidi zabíjí.
Vadí ti to?
Vadívalo.
Vždycky je naštvaná, když se vrátí.
Záleží ti na tom.
Ne.
Kde byla naposled?
Súdán.
A táta?
Ten nikdy nikam nejezdí.
Jen se na celý dny zamyká v pracovně.
Píše?
Říká, že už nepíše.
Proč?
Moc o tom nemluví.
Básník bez slov.
Jo.
Kdo se o tebe doma stará?
Mívali jsme nájemnici jménem Marta.
Byla fakt milá, ale pohádali se a odešla
Oba jsou dost divní, máma a táta.
Nevaří, ani neřídí.
Táta dřív řídil, ale když teď jedeme na dovolenou, vždycky máme řidiče.
Je to vážně divný.
Není zvláštní neřídit.
Je to trapný.
Kolik ti je?
Patnáct.
Líbí se ti kluci, nebo holky?
Asi kluci.
Chceš mít kluka?
Voní to jako pastinák. Co to je?
To jsou kořeny.
Sbírám kořeny.
Přemýšlí a řeší problémy.
-Ukážeš mi pokoj rodičů? -Jasně.
To jsou knížky mýho táty.
Má dělat sbírku svejch starejch věcí,
ale podle mě je ještě nečetl.
"Vezmi-ho."
Býval to fešák.
Z Bosny.
Byl moc mladý, když odešel?
Nemluví o tom.
Bude mu vadit, když si to vezmu?
Rozhodně bude.
Chodíš na pláž?
Ještě ne.
Pojďme zítra.
Ukážu ti skály, kde jsou kluci.
Kluci na skalách!
Přinesla jsem jednu z tvých knížek.
Četla jsem obálku vzadu. Nina řekla, že nevadí.
Číst obálku, nebo vzít knížku?
Číst tvoje básně.
Napsals je, aby se četly, ne?
Těžko tam najdeš něco užitečnýho.
Kde je máma?
Isabel ráda tráví večery po svým.
Takže tady nikdy kurva není, i když máme hosty.
Zlatíčko, tvoje máma...
...chodí večer do divnýho sex klubu.
Tvoje máma potřebuje čas pro sebe.
Navíc je zpátky teprve pár týdnů.
Bez lidí, jako je ona, ve světě
bysme nevěděli polovinu z toho, co se děje.
A víš, že do sex klubu nechodí.
Laura má pravdu.
Tvoje máma je statečná.
Kde ses narodila, Kitti?
Moje narození si nepamatuju. Ty jo?
No, alespoň vím, kde jsem se narodila.
Moje matka byla řeka, takže jsme byly pořád v pohybu.
Zajímavý.
Ty jsi z Bosny.
Musel jsi mít těžký dětství.
A ty jsi z Paříže?
Tam žiju, jo.
Laura je vedoucí katedry na Sorboně.
Jen zastupující vedoucí. Není to tak vzrušující.
Lettres?
-L'histoire. -Ancienne?
Contemporaine.
L'histoire de société occidentale contemporaine.
Znáte se už dlouho?
Laura byla naše první profesorka, Isabelina a moje.
Hrozně dávno. Ještě když Joe býval
mladým, žhavým spisovatelem.
Ne tak dávno.
"Vezmi ho. V letu.
Vezmi ho a mysli na něj.
On a mysli na něj.
S ním mysli na něj.
S ním a s myšlením.
S myšlením na něj mysli."
Podle Kitti umí kořeny myslet.
Nejsem si jistá, jestli mají brambory myšlenky.
Kořeny umí vyřešit problémy bez mozku.
Proto jsou zajímavý.
Mniši používali jedno místo na pěstování léčiv.
Zítra můžeme zajít. Není to daleko.
Kořeny znáš.
Je to etymologie.
-Máš ráda poezii, Kitti? -Moc toho o ní nevím.
Díky, že tu můžu zůstat.
Mně děkovat nemusíš. Poděkuj Isabel.
To ona tě pozvala.
Má dobrý srdce.
Máma?
Ano, máma.
Ještě salát, někdo?
I já jsem váš zasraný host, víš?
Jsi v pořádku?
Třeseš se.
Pojď sem.
Tady, tady.
Dobře, posaď se.
Ahoj.
Nespala jsi, že ne?
Slyšelas ty ptáky?
Tak brzy jsem je ještě neslyšela.
Jsi v pořádku?
-Dobrý ráno! -Dobrý.
Vyspala ses dobře?
Jo.
Jen přemýšlím, jestli je v pořádku ona.
Myslím, že je.
No, nevím. V noci jsem se vzbudila,
chtěla jsem si dát trochu vody
a viděla jsem ji, jak tady bloumá.
A v pořádku se mi nezdála.
Už jsi zjistila, proč má všechny ty rostliny?
Myslím, že je vegetariánka.
Vím, že jsi naštvaná, že jsem ji pozvala.
Naštvaná ne.
Jen mám starosti.
A co ti dělá starosti?
Ty.
Co si děláš.
Co se snažíš udělat vašemu manželství.
Je krásná a zvláštní
a ty jí nabídneš zahradní domek.
Chodí kolem nahá.
Víš, jaký Joe je.
Teď ses zbavila tý z Argentiny...
Marty.
-Jo, Marty. -Jo. Joe se jí zbavil.
Já jen...
Viděla jsem, jakou bolest ti to způsobuje.
Vzpomínáš si, jak ses vrátila z Jeruzaléma
a našla tu ženu... Nevím, jak se jmenovala.
Lauro?
Mám napsat seznam žen, se kterými Joe spal?
Jenom nechápu, proč mu musíš strkat něco...
pod nos.
No, Joe se může rozhodnout sám.
Je odpovědný jen sám sobě.
Na tom jsme dohodnutí.
Jo.
Jsi v pohodě?
Jen že...
Jen že jsme nemluvily, co ses vrátila.
Věděla jsem, že tě uvidím, takže jsem...
Přijde mi to...
mnohem těžší.
Jo, já vím.
Četla jsem tvůj článek o ženách, který...
Ou, ne.
Ne, ne. O to nejde. Em...
To je stejný. To utrpení se nemění.
Brutalita se nemění. Jen...
mi přijde těžší se vracet domů.
Jsem...
mnohem osamělejší doma.
Víš.
Když jsem tam...
Jako ano, je to nebezpečný, občas děsivý,
ale cítím se v bezpečí.
A když jsem tu,
nebo...
když stojím před školou Niny a vidím ostatní rodiče,
tak tam nic není.
Žádná empatie.
Všichni se starají jen o sebe a...
nemůžu to vystát. Tu sobeckost.
Dobrý. Jen se něco...
změnilo. A já nevím, jak tady být.
Tebou to není.
Promiň, už přestanu být tak...
sebestředná.
Připomíná mi žvýkačku.
Chybělas mi.
Jen doufám, že víš, co děláš.
Dobrý ráno.
-Ahoj. -Ahoj.
-Ahoj. Dobrý ráno.
Co chtěl Vito?
Ptal se, jak na tom Kitti je.
A co jsi mu řekl?
Řekl jsem mu,
že se mi moc líbí jeho šortky.
-Jak dlouho ji zná? -Neptal jsem se.
-Nevěřím jí. -Ty nejsi divná větev?
-Větev? -Hej.
Nakrájíš to?
Neviděly jste moje pero?
Někde pod dřezem je zřejmě krysa
a Vito na ni nastraží past.
Možná to pero používá ta krysa.
Krysy neumí psát, to snad víš.
A ty už zase začneš psát?
Nevím. Nejspíš.
Nakrájíš to?
Jdeme na nějaký určitý místo?
Myslela jsem, že se ztrácíš rád.
Proč jsi přestal psát?
"Stojí na mých víčkách.
A její vlasy jsou v mých.
Má tvar mých rukou a barvu mých očí.
Je obklopená mým stínem jako kámen proti obloze."
Je to o Isabel...
nebo jiný ženě?
Je ztracená?
Ne. Vždycky ví, kam jde.
Víš to jistě?
Ne.
U Isabel nevím nic jistě.
Proto jsem se do ní zamiloval.
Vito sem občas chodí s holkama.
Takže tak o tomhle místě víš?
Zatáhnou mě všude.
Zatáhnou?
Chceš vidět mý jizvy?
Conium maculatum.
Bolehlav. Vím, co to je. Sokrates.
Vinkamín.
Senna Alexandrina.
-Rulík zlomocný. -Zlomocný.
Všechny jedovatý.
Hydra Lerna.
Když jí uřízneš hlavu,
vyrostou dvě.
Bum.
Sokrates se bál hadů.
Sokrates byl pitomec.
Proč jsi sem šel se mnou?
Máš fajn ženu.
Isabel je šejdířka.
A co jsi ty?
Pamatuješ si na své rodiče?
Nechali tě v lese.
Měl jsi strach?
Pamatuješ si to?
Proč bych si to měl chtít pamatovat?
Četla jsem tvoje básně.
Ty si to chtějí pamatovat.
Proč jsi byla v bazénu?
Bylo mi horko.
Ne.
Ne. Pro co jsi přišla?
Přišla jsem pro tebe.
Já tě nechci.
To není pravda.
Nemůžeš mi lhát, Josefe.
Proč jíš jedovatý rostliny?
Pro tebe.
-Ahoj. -Ahoj, Nino.
-Jdeme na tu pláž? -Jo.
Kde ses tu vzala?
Vito mě sem hodil.
-Je milej. -Není milej, broučku.
Opatrně, Sokrate. V trávě jsou hadi.
Zmizte, hadi.
Nemůžeš mi lhát, Josefe.
Ponyland. Ponyland. Ponyland.
Ponyland. Ponyland.
Isabel?
Vybrala jsi ten dům ty nebo Vito?
Co?
Už jsi zjistila, odkud zná Kitti?
Co to děláš?
Majitelé chtěli, ať udělám díru.
Proč?
To nevím. Chtějí, ať tam dám schody.
Určitě ti nevadí, že tady Kitti je?
-Můžu jí najít nějaký jiný místo. -Ne, je v pohodě.
Líbí se nám.
Jdeš večer ven? Že bych tě odvezl.
Ráda se projdu.
Večer to kolem pláže není tak bezpečný.
Já vím. To zvládnu.
"Má tvar mých rukou
a barvu mých očí."
Nejsem skutečná.
Jako přecházet silnici se zavřenýma očima.
Někdy prostě musíš jít.
Neslyšela jsem tě přijít.
Kde jsi byl?
O co jde?
Nevím.
Ty nevíš?
Nepamatuju si to.
Je mi trochu zle.
Pamatuješ si, že jsi byl v sadu?
-No já... -S Kitti?
Pamatuješ si, že jsi byl v sadu?
Čte moje básně.
-Spousta lidí čte tvoje básně, lásko. -O to nejde.
Ptala se na rodiče.
Cos jí řekl?
Že si nevzpomínám.
A vzpomínáš si?
Napij se vody.
Možná jsi dostal úpal.
Jak dlouho jsi byl venku?
Kde je Nina?
Chtěla strávit den na pláži.
Řeknu Vitovi, ať najde Kitti jiný bydlení.
Vědět a pamatovat si není to stejný, lásko.
"Eides ton filo mou?"
"Šel domů."
"Échei páei spíti."
"Dal by sis polévku?"
"Tha thélate lígi soúpa?"
"Šel domů. "
"Échei páei spíti."
"Chceš kousek mého sendviče?"
"Tha thélate mia boukiá apó to sántouits mou?"
"Kde je? " "Poú eínai?"
"Co jsi jedl?"
"Ti éfages?"
"Ten keř hoří."
"O thámnos échei piasei fotia."
"Šel domů."
"Échei páei spíti."
"Napsal dopis svým rodičům."
Sleduju tě, Josefe.
Vyděsil jsi mě.
-Copak nikdy nespíš? -Čekám na tebe.
Už je ti líp?
-O Ninu se neboj. -Kde je?
Vrátí se.
Co ode mě chceš?
Poslals pro mě, Yüsufe.
Tak se nejmenuju.
Být opuštěný rodiči,
bylo to děsivý?
Nemůžu hýbat rukou.
Isabel.
-Viděla jsi Ninu? -Dnes ráno ne.
Ve svém pokoji není. Nemůžu ji najít.
Slyšela jsem, jak se v noci vrátila.
Nemůžu ji najít.
Našla jsem tě.
V noci dostala měsíčky
a přišla za mnou.
V pořádku, broučku?
Jedu do města. V lékárně ti něco koupím.
Nechci tady Kitti. Chci, aby odešla. Hned teď.
-Proč chceš, aby odešla? -Protože ji nemám rád.
Proč ji nemáš rád?
Nechci hrát tuhle hru, Isabel.
Žádnou hru nehraju.
Pokud se jí chceš zbavit, musíš vysvětlit proč.
Nespal jsem s ní.
Chtěl bys?
Ne.
Nechci.
Kvůli tomu...
se běžně zbavuješ lidí.
Dobře.
Ou, já to myslím vážně, lásko.
Musíš mi říct, proč chceš, aby odešla.
Děsí mě.
-Nina z ní strach nemá. -Nina je dítě.
Nevím, kdo je tady dítě, Josefe.
Když jsi tohle udělal v minulosti,
možná jsi mě ztrapnil, ale nikdy ses nebál těch druhých.
-Není to o těch druhých. -Ne, je to o tobě.
Musíš přijít na to, čeho se bojíš.
Já nevím.
Možná kdybys něco zase napsal, tak bys věděl.
Jenže já nic necítím.
Jestli nic necítíš,
pak ty knížky kurva nic neznamenají.
Jo.
Ty něco cítíš.
Tak nechci cítit.
Musíš jít dál, Josefe.
Nemůžeš jít zpátky.
Nic tam není.
Pokud odejde Kitti, tak i já.
Pořád něco dělá.
Jsi v pořádku?
Nechceš, abych radši odjela?
To, že je okno otevřený,
neznamená, že ním musíš prolízt.
Ušetři mě pitomých metafor, Lauro.
Ponyland, Ponyland.
Jak se jmenuješ?
Marcos.
Vezmeš mě s sebou, Marcosi?
Co?
Vezmeš mě, kam jedeš?
Já nejedu nikam.
Jak se jmenuješ ty?
Isabel.
Ahoj, Isabel.
Ahoj, Marcosi.
Nevím, co to do něj vjelo.
Zlomený to asi není.
Můžeš si to takhle podržet?
Jo.
Jo, takhle.
Jo, přímo tam.
Co děláme?
Myslel jsem, že chceš na ryby.
Proč se chováš tak divně?
Víš...
už mě nemůžeš jen tak sebrat.
Nejsem malý dítě.
Okay.
Není to okay.
Pozor, jsou tu velký díry.
Ďuzny.
Proč jsi praštil Vita?
Nemůžeš lidi jen tak mlátit.
-Pořád něco dělá. -Je to jeho práce.
Ne, není. Ne když jsme tady.
Víš...
nikdy jsem tě neviděla někoho praštit.
Vyděsilo mě to.
Chtěl jsem,
aby to přestalo.
Co přestalo?
Omlouvám se. Okay?
Pořád to není okay, tati.
Sedni si.
Cítíš se v pohodě, když jsi sama?
Už jsi zase divnej, tati.
Hele, ty a máma si myslíte, že nic nevím,
ale všichni jsme vás slyšeli se ráno hádat.
Když se vrátí, jsou jen samý hádky,
takže ne, nebojím se, když jsem sama.
Víš, jak moc tě mám rád, že?
Nemůžeš říkat hezký věci,
jen abych se přestala zlobit, tati.
Tak to nefunguje.
Já vím.
Ale mám tě rád a moc.
Je důležitý, abys to věděla.
Mám tě rád každým možným způsobem.
Seš fakt divnej.
Zůstaň tady.
Hele, co jsme našli.
Ryba. Ulovili jsme ji u skal.
Je to krasavec.
Táta vždycky najde něco ošklivýho.
Budeme jí říkat Mazlík.
Můžu mrknout?
Mořský slimák.
Samec.
Pozná se to podle dvou teček z každý strany pusy.
Chodí se na skály třít, než se vrátí do moře.
Pravděpodobně nepřežije.
Nino...
za chvilku tě vezmu jezdit, broučku.
-Ahoj, Isabel. -Ahoj.
Ahoj, Josefe.
-Co je to? -To je náš Mazlík.
Co s ním budeš dělat?
Nechám si ho.
-Proč? -Ne, vrátím ho zpátky.
-My si ho nenecháme? -Kitti má pravdu. Měl by jít domů.
Půjdeš taky jezdit?
Jasně.
Ella!
Oedi! Oedi.
Tvůj pony se jmenuje Oedipus.
Protože nenechal svou mámu na pokoji.
Chudáček Oedipus.
Mami, tady nemůžeš kouřit.
Tohle je Oedipus.
Nižší, než jsem čekala.
Tak tys mámu nenechal?
Máš rád maminku?
Raz, dva, tři, hoplá.
Výborně, trochu dopředu.
Otěže drž napnuté, jinak zastaví a bude chtít žrát.
A já nechci, aby žral.
Jsou tam jedovatý rostliny.
Dobře?
Můžeme? Oedi...
Děkuju.
Promiň za tu ránu. Mohls mi to vrátit.
To není moje práce.
Tady.
-Tady? -Jo, támhle.
Fajn.
Bolehlav.
Mandragora.
Rulík.
Proč je jich tu tolik?
Mniši je používali jako léčivo,
a když odešli, rostly všude.
Hubily ostatní rostliny, dokud nezačaly být imunní,
a pak hubily lidi, kteří jedli ty rostliny.
-Ty jsi imunní? -Mhm.
Jedla jsem je po troškách už od mala.
Třeseš se.
Jo.
Občas, když si dám moc.
-Takže jsi... -Jedovatá, jo.
Když mě sežere medvěd...
Vážně jsou tu medvědi?
Spousta.
Josef o nich celou dobu věděl.
Když se Nina narodila, myslela jsem, že je mrtvá.
Zeptala jsem se, proč mi podávají mrtvý dítě.
Je to dost běžný, zřejmě.
Nechtěla jsem dítě.
Vždycky jsme vtipkovali, že...
Nina...
byla jeho.
Vlastně to není vtip.
Pořád ho miluješ.
Hrozně moc.
Ale...
už mu nemůžu víc pomoct.
A on to ví.
Držela jsi ho dlouho.
A taky mu ublížila.
Opustila jsem ho, tolikrát.
Myslela jsem...
Na tom už nesejde, ne?
Je čas... abys odešla.
Sbohem.
Sbohem, Isabelo.
Děkuju.
Sakra.
Můžeš mi zastavit?
-Jsme skoro tam. -Prostě zastav.
-Jsme skoro tam. -Tady zastav.
Zastav to auto, Vito. Zastav.
Prostě stůj, Vito.
Kurva!
Jeď, jsem v pohodě.
Prostě jeď! Jeď!
Kurva.
Mami, co to sakra děláš?
Pojeď. No tak, Nino, prostě jeď.
Ahoj.
Myslela jsem, že vás tu najdu.
Co to vyvádíš?
Nechci, abys odešla.
-Kde je Kitti? -Nejde o Kitti.
Je nebezpečná.
Všechno je nebezpečný.
-Zavolám policii. -Nezavoláte policii.
S koněm do restaurace nemůžete.
Na týdny vám to tu zavřou.
Kůň musí být venku.
Chcete, aby vám restauraci zavřeli?
-Restaurace je pro lidi. -Ten kůň je uvnitř.
-Ne, uvnitř je to pro lidi! -Ne, uvnitř je to pro lidi a pro koně.
Fajn. Vrátím se.
Zvládly jsme to.
Sluší ti to, Vito.
Můžeš toho poníka vzít, ať to dítě nesežere,
a odvedete ho s Ninou zpátky do stájí?
Ano.
Co to děláš?
Můžu poprosit skotskou a sodu?
Musíte zaplatit škody.
Žádný nevidím.
-Ano, támhle. -Ne, ne.
Ale zaplatím jídlo, co ten poník sežral,
a skotskou se sodou, prosím.
Víš, občas mě děsíš.
Joe to věděl už dlouho.
Co věděl?
Všechno.
Ahoj, Josefe.
Čekal jsem, až přijdeš.
Teď už si vzpomínáš?
Ano.
Tvoji rodiče tě nechali v lese.
Já...
pamatuju si, že jsme šli do lesa za naším domem.
My...
šli jsme celou věčnost.
Bolely mě nohy,
ale otec mi řekl, že musíme jít dál.
Došli jsme na místo, který jsem nepoznával.
Posadil jsem se pod jeden strom
a můj otec mi řekl, ať tam počkám.
A já je...
sledoval odcházet.
Myslel jsem, že se vrátí.
Ale ne.
Hrozně dlouho jsem čekal.
Setmělo se.
Vzpomínám si, že jsem...
cítil teplo...
po celým dnu mrznutí.
Myslel jsem, že se Země obrátila vzhůru nohama.
Tak moc jsem se bál.
Ale už ne.
Neměli mě opustit.
Měl jsem jít s nimi.
Je jedno, co se stalo.
Bylo by to lepší.
Zemřeli beze mě.
Máš pořád strach?
Ne.
Už se není čeho bát.
Proč?
Postaráš se o mě?
Postarám.
Miluju tě, Isabel.
Taky tě miluju.
Vrátila ses pro mě.
Víš, kdo jsem?
Ano.
Čekal jsem, že přijdeš, ale myslel jsem, že budeš vypadat jinak.
To všichni.
Jsi se mnou už dlouho?
Od začátku.
Proč jsem tě předtím neviděl?
Nepoznal jsi mě.
A proč teď?
Teď?
Nikdy není důvod.
Budeš se mnou bojovat?
Ne.
Už nechci bojovat.
Co to děláš?
Kolik je hodin?
Co se děje, mami?
Vrátila se Kitti?
To nevím.
Kitti!
Ne!
Vito!
Vytáhni ho!
-Prober se! -Lásko!
-Ne! -Vito!
Prober se.
Ne!
Prober se.
Joe!
Prober se!
Joe!
České titulky Iveta Petrčková S PRO ALFA CZ, a.s. 2025