Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ÎNOTÂND SPRE CASĂ
Eşti foarte tăcut, Josef.
- Cum a fost zborul? - Grozav!
Mulţumesc că m-ai luat, îmi pare rău că ai aşteptat aşa de mult.
Nu. Vito este cel care a trebuit să aştepte în maşină.
Efharisto poli, Vito!
- Parakalo. - Nu, Vito,
nu te lăsa păcălit de politeţea lui Laura.
Cum eşti?
Sunt bine!
Sigur?
Cât timp ai stat acasă până să vii aici?
O săptămână.
- Nu prea mult. - Am dormit aproape tot timpul.
- A fost dificil de data asta? - Nu.
Nu mai mult decât de obicei.
Miroase diferit aici, un parfum de mosc.
Nu, e crema lui Vito.
Bum Bum Cream.
Ne-a tot vorbit despre ea. Se produce în Brazilia.
Are de cinci ori mai multă cafeină decât cafeaua ta.
Interesant. Bum-bum-ul meu ar avea nevoie de nişte cafea.
Şi al meu. Tot timpul.
- Şi cum funcţionează? - O masezi.
Uleiul acţionează asupra moleculelor şi pielea devine mai fermă.
- Tare-tare? - Da.
Ne apropiem.
Cred că eşti obosită.
Putem să ne relaxăm la piscină după-amiază.
Pădurea este plină de urşi.
Când vremea este aşa secetoasă,
coboară de pe munte şi beau apă din piscine.
Nu ştiam că sunt urşi în zonă.
Otomanii i-au adus aici din munţii Ural.
Trăiau pe munte până când s-a construit drumul.
Săptămâna trecută,
un urs i-a smuls urechea unui câine.
Am ajuns!
Roz?
Joe crede că e culoarea teracotei, dar, ştii şi tu cum e.
- Bună! - Bună!
Hei!
- Mi-a fost dor de tine! - E o femeie în piscină.
Cine naiba e asta?
E un urs, Joe?
Bună!
Îl aşteptam pe Vito. Poarta era deschisă.
Vito! Te caută cineva.
Care poartă?
Sper că nu vă deranjează că am intrat în apă. Îmi era cald.
Nu ne deranjează.
Am crezut că eşti un urs.
Bună!
- Cum te cheamă? - Nina.
Îmi place părul tău!
Tu crezi că arăt ca un urs, Nina?
- Nu. - De unde eşti?
- Uneori de aici. - Uneori.
Ce naiba înseamnă asta?
O să aştept la poartă.
Ce sunt astea?
Plantele mele.
Sunt botanist.
Există nişte cuvinte ciudate în lumea botanicii.
- Vito? Prietena ta este aici. - Scuze, credeam că ajungem mai repede.
Nu, este vina noastră că a întârziat. Zborul lui Laura a avut întârziere.
Ea e prietena mea, Kitti.
Eu sunt Isabel.
- Bună! - Bună!
Îi caut un apartament.
- Unde? - Aproape de plajă.
De ce nu rămâi aici?
Avem o căsuţă în grădină.
E o poartă care dă spre plajă. Poţi să vii şi să pleci când vrei.
- Eşti sigură? - Da.
- Nu vreau să vă deranjez. - Nu, nu e niciun deranj.
Lui Josef îi place să vorbească despre plante
şi Nina s-a plictisit deja de noi.
Mulţumesc!
Nina,
o duci tu la căsuţă?
Mulţumesc, Nina!
Ce pui la cale?
Vito o cunoaşte.
Puteai să refuzi, Josef.
Aici erai, hai să-ţi arăt camera ta!
Camera e foarte drăguţă.
Bluza aia e grozavă!
Asta? Ia-o tu!
- O să-ţi stea bine. - Serios?
Mama ta e foarte drăguţă.
- Nu întotdeauna. - E corespondent de război, nu?
De unde ştii?
Părinţii tăi sunt celebri.
Oamenii cred că meseria ei e foarte specială,
dar nu face decât să meargă în alte ţări unde oamenii se omoară între ei.
Asta te supără?
Înainte mă deranja.
E mereu supărată când se întoarce.
Pare că îţi pasă.
Ba nu.
Unde a fost plecată cel mai recent?
În Sudan.
Şi tatăl tău?
Tata nu merge niciodată nicăieri.
Se închide în birou toată ziua.
Scrie?
El zice că nu mai scrie.
De ce?
Nu vorbeşte despre asta.
Un poet fără cuvinte.
Da.
Cine are grijă de tine acasă?
Am avut o chiriaşă, Marta.
Era foarte drăguţă, dar s-au certat foarte tare şi a plecat.
Mama şi tata sunt foarte ciudaţi.
Niciunul nu găteşte şi nici nu conduc.
Tata conducea înainte, dar, acum, în vacanţă, avem mereu un şofer.
E foarte ciudat.
Nu e ciudat dacă nu conduci.
E jenant.
Câţi ani ai?
Cincisprezece.
Îţi plac băieţii sau fetele?
Cred că băieţii.
E unul pe care îl vrei în mod special?
Astea miros a păstârnac. Ce sunt?
Sunt rădăcini.
Eu strâng rădăcini.
Pot gândi şi rezolva probleme.
- Îmi arăţi camera părinţilor tăi? - Sigur.
Astea sunt cărţile tatălui meu.
Voia să creeze o colecţie a lucrărilor lui mai vechi,
dar nu cred că le-a citit încă.
"Ia-l."
Era foarte chipeş.
Din Bosnia.
Era foarte tânăr când a plecat de acolo?
Nu vorbeşte despre asta.
Crezi că o să se supere dacă o iau eu?
Cu siguranţă.
Te duci la plajă?
Nu încă.
Hai să mergem mâine!
O să-ţi arăt stâncile unde stau băieţii.
Băieţi pe stânci!
Am luat una dintre cărţile tale.
Am citit ce scria pe ultima copertă. Nina a spus că e în regulă.
Ai citit ultima copertă sau ai luat cartea?
Voiam să citesc poeziile tale.
Le-ai scris ca să fie citite, nu?
Îţi doresc succes în a găsi ceva util în ele!
Unde este mama?
Lui Isabel îi place să-şi facă propriul program seara.
Asta înseamnă că nu e niciodată aici, nici când avem musafiri.
Scumpo, mama ta...
Se duce la un club de sex în fiecare seară.
Mama ta are nevoie să petreacă timp singură
şi s-a întors abia de câteva săptămâni.
Fără oameni ca ea,
nu am şti nici jumătate din lucrurile pe care le cunoaştem.
Şi ştii că nu merge la un club de sex.
Laura are dreptate.
Mama ta e foarte curajoasă.
Unde te-ai născut, Kitti?
Nu-mi amintesc naşterea mea. Tu poţi?
Ştiu măcar unde m-am născut.
Mama mea a fost un râu, mereu călătoream.
Asta e interesant.
Eşti din Bosnia.
Cred că ai avut o copilărie dificilă.
Şi tu eşti din Paris?
Da, acolo locuiesc.
Laura este şef de departament la Sorbona.
Şef interimar. Nu este aşa interesant.
Litere?
- Istorie. - Antică?
Contemporană.
Istoria societăţii occidentale contemporane.
Vă cunoaşteţi de mult timp?
Laura a fost prima noastră profesoară, a mea şi a lui Isabel.
Acum mult timp, când Joe
era o tânără senzaţie în lumea literaturii.
Nu a trecut chiar atât de mult timp.
"Ia-l. În zbor."
"Ia-l şi gândeşte-te la el."
"El şi gândeşte-te la el."
"Cu el gândeşte-te la el."
"Cu el şi cu gând"
"cu gând, cu gând la el."
Kitti spune că rădăcinile pot gândi.
Cartofii nu au gânduri, nu cred.
Rădăcinile pot rezolva probleme fără să aibă creier.
De asta sunt interesante.
Locul ăsta era folosit de călugări ca să cultive plante medicinale.
Putem merge acolo mâine, dacă vrei.
Tu cunoşti rădăcinile.
Este etimologie.
- Îţi place poezia, Kitti? - Nu ştiu prea multe despre asta.
Mulţumesc că m-aţi lăsat să stau aici!
Nu trebuie să-mi mulţumeşti mie, ci lui Isabel.
Ea te-a invitat.
Are un suflet mare.
Mama?
Da, mama.
Mai vrea cineva salată?
Şi eu sunt musafira ta, să ştii!
Eşti bine?
Tremuri!
Vino aici!
Gata!
Stai jos!
Bună!
Nu ai dormit, nu-i aşa?
Ai auzit păsările?
Nu le-am auzit niciodată atât de devreme.
Eşti bine?
- Bună dimineaţa! - Bună dimineaţa!
Ai dormit bine?
Da.
Mă întrebam dacă ea se simte bine.
Cred că da.
Nu ştiu. M-am trezit noaptea trecută,
voiam să beau nişte apă
şi am văzut-o plimbându-se pe aici,
nu mi s-a părut că se simte bine.
Tu ţi-ai dat seama de ce are toate plantele alea?
Cred că e vegetariană.
Ştiu că eşti supărată pentru că am invitat-o să stea aici.
Nu sunt supărată.
Sunt îngrijorată.
Ce te îngrijorează?
Tu.
Ce îţi faci ţie însăţi.
Ce faci căsniciei tale.
E frumoasă şi ciudată,
şi tu o inviţi să stea la tine,
să se plimbe pe aici goală.
Ştii cum este Joe.
Abia ai scăpat de argentiniană...
Marta.
- Da, Marta. - Da. Joe a scăpat de ea.
Eu doar...
Am văzut cât de mult te face să suferi.
Îţi aminteşti când te-ai întors de la Ierusalim
şi ai găsit-o pe femeia aia, nu mai ştiu cum o chema...
Laura!
Să fac o listă cu toate femeile cu care s-a culcat Joe?
Pur şi simplu nu înţeleg de ce trebuie să pui ceva
în faţa ochilor lui.
Joe poate alege singur.
Responsabilitatea lui este faţă de el însuşi.
Mereu am fost de acord asupra acestui aspect.
Da.
Eşti bine?
Eu doar...
Nu prea am vorbit de când te-ai întors.
Ştiam că urmează să ne vedem, aşa că...
Mi se pare
mult mai dificil.
Da, ştiu.
Am citit articolul tău despre femeile care erau...
Nu.
Nu e vorba de asta.
Asta nu se schimbă, suferinţa nu se schimbă,
brutalitatea nu se schimbă.
Dar mi se pare mult mai dificil să mă întorc acasă.
Mă simt...
mai singură când vin acasă.
Ştii tu.
Când sunt acolo,
da, e periculos, şi poate fi înfricoşător,
dar mă simt în siguranţă.
Dar când sunt aici
sau când...
Când stau în faţa şcolii lui Nina şi mă uit la ceilalţi părinţi...
Vreau să zic, pur şi simplu
nu este nimic. Nu există nicio empatie.
Fiecare se gândeşte la doar la el.
Nu pot suporta asta, nu suport egoismul.
E în regulă, doar că e ceva care... Ceva...
Ceva s-a schimbat şi nu ştiu cum să fiu aici.
Dar nu e vorba de tine.
Îmi cer scuze, o să încetez
în curând să mai fiu aşa egocentrică.
Îmi aminteşte de guma de mestecat.
Mi-a fost dor de tine.
Sper doar că ştii ce faci.
Bună dimineaţa!
- Bună! - Bună!
- Bună dimineaţa!
Ce voia Vito?
Voia să ştie ce face Kitti.
Şi ce i-ai spus?
I-am spus
că îmi plac foarte mult pantalonii lui scurţi.
- De când o cunoaşte? - Nu l-am întrebat.
- Nu am încredere în ea. - Şi tu nu eşti ciudată?
- Ciudată? - Hei!
Poţi să-l tai?
Mi-ai văzut stiloul pe undeva?
Aparent, e un şobolan pe undeva sub chiuvetă
şi Vito o să pună o capcană.
Deci, poate şobolanul ţi-a luat stiloul.
Şobolanii nu pot scrie niciun rahat.
O să te apuci să scrii rahaturi din nou?
Nu ştiu, probabil.
Poţi să-l tai tu?
Mergem undeva anume?
Credeam că îţi place să te rătăceşti.
De ce nu mai scrii?
"Ea stă pe pleoapele mele."
"Părul ei se împleteşte cu al meu."
"Ea are forma mâinilor mele şi culoarea ochilor mei."
"Ea e prinsă în umbra mea, ca o piatră împotriva cerului."
Este despre Isabel
sau despre o altă femeie?
Ea e pierdută?
Nu, ea ştie mereu unde merge.
Eşti sigur?
Nu.
Nu sunt niciodată sigur de ceva ce are legătură cu Isabel.
De asta m-am îndrăgostit de ea.
Vito vine aici cu fetele uneori.
Aşa ai aflat de locul ăsta?
Eu sunt târâtă peste tot.
Târâtă?
Vrei să-mi vezi cicatricile?
Conium maculatum.
Cucută. Ştiu ce este, Socrate.
Cununiţă.
Senna Alexandrina.
- Atropa Belladonna. - Belladonna.
Sunt toate otrăvitoare.
Hydra Lerna.
Dacă îi tai capul,
cresc două la loc.
Boom!
Lui Socrate îi era frică de şerpi.
Socrate era un nenorocit.
De ce ai venit aici cu mine?
Îmi place soţia ta.
Isabel e înşelătoare.
Şi tu cum eşti?
Îţi aminteşti ceva despre părinţii tăi?
Te-au lăsat într-o pădure.
Ţi-a fost teamă?
Îţi aminteşti?
De ce aş vrea să-mi amintesc?
Am citit poeziile.
Poeziile vor să-şi amintească.
De ce erai în piscina noastră?
Îmi era cald.
Nu.
Nu. De ce ai venit?
Am venit pentru tine.
Nu te vreau.
Nu este adevărat.
Pe mine nu mă poţi minţi, Josef!
De ce mănânci plante otrăvitoare?
Pentru tine.
- Bună! - Bună, Nina!
- Mergem la plajă? - Da.
Cum ai ajuns aici?
Vito m-a adus.
- E drăguţ. - Nu e drăguţ, scumpa mea!
Ai grijă, Socrate! Sunt şerpi prin iarbă.
Plecaţi de aici, şerpilor!
Pe mine nu mă poţi minţi, Josef!
Ponyland. Ponyland. Ponyland.
Ponyland. Ponyland.
Isabel!
Tu ai ales casa sau Vito?
Ce?
Ai aflat de unde o cunoaşte pe Kitti?
Ce faci?
Proprietarii m-au rugat să fac o gaură.
De ce?
Nu ştiu, vor să pun o scară în ea.
Sigur nu te deranjează că Kitti stă aici?
- Pot să-i găsesc un alt loc. - Nu, e în regulă.
Ne place de ea.
Dacă ieşi în seara asta, vrei să te duc cu maşina?
Îmi place să merg pe jos.
Nu e prea sigur noaptea pe lângă plajă.
Ştiu. E în regulă.
"Ea are forma mâinilor mele"
"şi culoarea ochilor mei."
Nu sunt reală.
E ca şi cum ai traversa strada cu ochii închişi.
Uneori trebuie pur şi simplu să o faci.
Nu am auzit când te-ai întors.
Unde ai fost?
Ce este?
Nu ştiu.
Nu ştii?
Nu prea îmi amintesc.
Îmi e cam rău.
Îţi aminteşti că te-ai dus în livadă?
- Vreau să zic... - Cu Kitti?
Nu e chiar o livadă.
Mi-a citit poeziile.
- Mulţi oameni le-au citit, iubirea mea. - Nu e vorba de asta.
A întrebat de părinţii mei.
Ce i-ai spus?
I-am spus că nu-mi amintesc.
Dar îţi aminteşti?
Bea nişte apă!
Poate ai făcut insolaţie.
Cât timp ai stat acolo?
Unde este Nina?
Voia să meargă la plajă.
Mă duc să-i spui lui Vito să-i găsească lui Kitti un alt loc în care să stea.
Să ştii şi să-ţi aminteşti nu e acelaşi lucru, iubirea mea.
"Eides ton filo mou?"
"El a plecat acasă."
"Echei paei spiti."
"Ai vrea nişte supă?"
"Tha thelate ligi soupa?"
"El a plecat acasă."
"Echei paei spiti."
"Vrei să guşti din sendvişul meu?"
"Tha thelate mia boukia apa to santouits mou?"
"Unde este el?" "Pou einai?"
"Ce ai mâncat?"
"Ti efages?"
"Tufişul a luat foc."
"O thamnos echei piasei fotia."
"El a plecat acasă."
"Echei paei spiti."
"El a scris o scrisoare părinţilor săi."
Te-am urmărit, Josef.
M-ai speriat.
- Tu nu dormi niciodată? - Te aşteptam.
Te simţi mai bine?
- Nu-ţi face griji pentru Nina! - Unde este?
O să se întoarcă.
Ce vrei de la mine?
Tu m-ai chemat, Yusuf.
Nu este numele meu.
Faptul că părinţii tăi te-au abandonat
a fost înfricoşător?
Nu-mi pot mişca mâna.
Isabel!
- Ai văzut-o pe Nina? - Nu azi.
Nu este în camera ei. Nu o găsesc.
Am auzit-o când s-a întors noaptea trecută.
Nu o găsesc.
Te-am găsit!
I-a venit menstruaţia seara trecută
şi a venit aici, la mine.
Eşti bine, iubirea mea?
O să mă duc în oraş. O să-ţi iau ceva de la farmacie.
Nu o vreau pe Kitti aici. Vreau să plece chiar acum!
- De ce vrei să plece? - Pentru că nu o plac.
De ce nu o placi?
Nu vreau să joc jocul ăsta, Isabel.
Nu e niciun joc.
Dacă vrei să plece, trebuie să poţi explica de ce.
Nu m-am culcat cu ea.
Ai vrea?
Nu.
Nu aş vrea.
În mod normal,
de asta vrei să scapi de cineva.
Bine.
Vorbesc serios, iubirea mea.
Am nevoie să-mi spui de ce vrei să plece.
Mă sperie.
- Lui Nina nu-i e teamă de ea. - Nina e un copil.
Mă întreb cine este copilul, Josef.
Măcar înainte, când făceai aşa ceva,
poate mă făceai pe mine de râs, dar nu-ţi era frică de celelalte.
- Nu e vorba de celelalte. - Nu! E vorba de tine.
Trebuie să-ţi dai seama de ce anume îţi e teamă.
Nu ştiu.
Poate dacă ai scrie din nou, poate atunci ai şti.
Nu simt nimic.
Dacă nu simţi nimic,
atunci toate acele cărţi nu înseamnă nimic.
Da.
Ba simţi ceva.
Atunci, nu vreau să simt.
Trebuie să mergi înainte, Josef.
Nu poţi să te întorci.
Nu e nimic acolo.
Dacă Kitti pleacă, atunci plec şi eu.
Mereu are ceva de făcut.
Eşti bine?
Preferi să plec?
Ştii, doar pentru că o fereastră e deschisă,
nu înseamnă că trebuie să ieşi pe ea.
Scuteşte-mă de metafore, Laura!
Ponyland, Ponyland.
Cum te cheamă?
Marcos.
Mă iei cu tine, Marcos?
Ce?
Mă iei şi pe mine unde mergi tu?
Eu nu merg nicăieri.
Pe tine cum te cheamă?
Isabel.
Bună, Isabel!
Bună, Marcos!
Nu ştiu ce l-a apucat.
Nu cred că e spart.
Poţi să ţii asta aşa?
Da.
Da, aşa.
Da, chiar acolo.
Ce facem?
Credeam că vrei să mergi la pescuit.
De ce te porţi aşa ciudat?
Să ştii
că nu mă mai poţi târî după tine.
Nu mai sunt un copil.
În regulă.
Nu e în regulă.
Ai grijă, sunt nişte gropi mari aici.
- Gropi. - Gropi.
De ce l-ai lovit pe Vito?
Să ştii că nu poţi pur şi simplu să pocneşti oamenii.
- Mereu are ceva de făcut. - Asta e treaba lui.
Nu cât suntem noi aici.
Ştii,
nu te-am mai văzut lovind pe cineva.
M-a speriat.
Pur şi simplu
voiam să se oprească.
Ce anume?
Îmi pare rău! Bine?
Tot nu e în regulă, tată.
Stai aici!
Tu te simţi bine când eşti singură?
Iar te porţi ciudat, tată.
Tu şi mama credeţi că eu nu ştiu nimic,
dar v-am auzit că vă certaţi azi-dimineaţă.
Şi când se întoarce, mereu există certuri.
Nu îmi e teamă când sunt singură.
Ştii cât de mult te iubesc, nu?
Nu poţi să-mi spui lucruri drăguţe
ca să nu mai fiu furioasă.
Nu aşa funcţionează.
Da, ştiu.
Dar, te iubesc...
Foarte mult. E important să ştii asta.
Te iubesc în toate felurile cu putinţă.
Eşti un ciudat!
Stai aici!
Uite ce am găsit!
E peştele nostru. L-am prins pe lângă stânci.
Arată bine!
Tata mereu găseşte chestii foarte urâte.
O să-l numim Chestia-animăluţ.
Pot să-l văd?
E un limax de mare.
E un mascul.
Îţi dai seama pentru că are două puncte în jurul gurii.
Vin în zona stâncilor să se reproducă, apoi se întorc în mare.
Cel mai probabil nu va supravieţui.
Nina!
Te duc la echitaţie, scumpa mea.
- Bună, Isabel! - Bună!
Bună, Josef!
- Ce e aia? - Este Chestia-animăluţ.
Şi ce o să faceţi cu el?
O să-l păstrăm.
- De ce? - Nu, o să-l duc înapoi.
- Credeam că o să-l păstrăm. - Kitti are dreptate, îl duc acasă.
Vii şi tu la echitaţie?
Desigur.
Gata!
Oedi! Oedi.
Poneiul tău se numeşte Oedip.
Pentru că nu o lăsa în pace pe mama lui.
Sărmanul Oedip!
Mamă, nu ai voie să fumezi aici!
El este Oedip.
E mai mic decât mi-am imaginat.
Nu o lăsai în pace pe mama ta?
O iubeşti pe mama ta?
Unu, doi, trei, hopa sus!
Foarte bine! Vino mai în faţă!
Trebuie să ţii bine frâiele, altfel se va opri să mănânce.
Nu vreau să mănânce.
Sunt nişte plante otrăvitoare pe aici.
Bine?
Gata? Oedi!
Mulţumesc!
Îmi pare rău că te-am lovit! Puteai să dai şi tu.
Nu cu asta mă ocup eu.
Aici!
- Aici? - Da, acolo!
Bine.
Cucută.
Mandragoră.
Belladonna.
De ce sunt atât de multe aici?
Călugării le foloseau ca leacuri
şi, când au plecat, au început să crească peste tot.
Au omorât toate animalele, până când au devenit imune
şi au ucis toţi oamenii care mâncau animalele.
- Tu eşti imună? - Da.
Am început să mănânc cantităţi mici când eram tânără.
Tremuri.
Da.
Uneori, când mănânc prea multe.
- Deci, eşti... - Otrăvitoare, da.
Dacă sunt mâncată de un urs...
Chiar sunt urşi în zonă?
Foarte mulţi.
Josef ştia de ei de la început.
Când s-a născut Nina, am crezut că e moartă.
Am întrebat moaşa de ce mi-a dat un copil mort.
Aparent e ceva destul de comun.
Nu-mi doream un copil.
Mereu glumeam că...
Nina
este a lui.
Nu e chiar o glumă.
Încă îl iubeşti.
Foarte mult.
Cu toate astea,
nu pot să mai fac nimic ca să îl ajut.
Şi el ştie asta.
L-ai susţinut mult timp.
L-am şi rănit.
L-am părăsit de multe ori.
Am crezut...
Nu mai contează acum, nu-i aşa?
E timpul să pleci.
La revedere!
La revedere, Isabel!
Mulţumesc!
La naiba!
Poţi să mă laşi aici?
- Aproape am ajuns. - Opreşte aici!
- Aproape am ajuns. - Lasă-mă aici, Vito!
Opreşte maşina! Aici!
Opreşte maşina! Opreşte maşina, Vito!
La naiba!
Pleacă, sunt bine!
Pleacă!
La naiba!
Mamă, ce naiba faci?
Lasă capul jos! Hai, Nina, acum!
Bună ziua!
M-am gândit că te găsim aici.
Ce faci?
Nu vreau să pleci.
- Unde este Kitti? - Nu e vorba despre Kitti.
E periculoasă.
Totul este periculos.
- O să chem poliţia! - Nu o să chemi poliţia.
Nu poţi băga un cal în restaurant.
Dacă chemi poliţia, restaurantul va fi închis.
Calul rămâne afară!
Vrei ca restaurantul să fie închis?
- Restaurantul este oameni! - Calul e înăuntru.
Nu, aici e pentru oameni!
Nu, e pentru oameni şi cal.
Bine, mă întorc.
Am reuşit!
Arăţi bine, Vito!
Ţii tu poneiul, ca să nu mănânce copilul ăla?
Tu şi Nina îl duceţi la grajduri?
Da.
Ce faci?
Îmi aduci un whisky cu apă minerală, te rog?
Trebuie să plăteşti stricăciunile.
Nu a făcut nicio stricăciune.
- Ba da. - Nu.
O să plătesc mâncarea pe care a mâncat-o poneiul,
şi poţi să-mi aduci un whisky cu apă minerală, te rog?
Uneori mă sperii.
Joe a ştiut de multă vreme.
Ce anume?
Totul.
Bună, Josef!
Te aşteptam să vii.
Acum îţi aminteşti?
Da.
Părinţii tăi te-au lăsat în pădure.
Eu...
Îmi amintesc că am mers în pădurea din apropiere de casă.
Noi...
Am mers foarte mult.
Mă dureau picioarele,
dar tata mi-a spus că trebuie să mergem în continuare.
Am ajuns într-un loc pe care nu-l cunoşteam
şi m-am aşezat sub un copac.
Tata mi-a spus să aştept acolo.
Şi apoi,
i-am văzut cum se îndepărtează.
Am crezut că se vor întoarce.
Dar nu au făcut-o.
Am aşteptat foarte mult.
S-a făcut întuneric.
Şi îmi amintesc
că mi s-a făcut cald,
după ce îngheţasem toată ziua.
Şi credeam că pământul s-a întors cu susul în jos.
Mi-a fost foarte frică.
Nu-ţi mai este.
Nu ar fi trebuit să mă părăsească.
Ar fi trebuit să merg cu ei.
Nu contează ce s-a întâmplat.
Ar fi fost mai bine.
Au murit fără mine.
Încă îţi mai este teamă?
Nu.
Nu are de ce să-mi mai fie teamă acum.
De ce?
O să ai tu grijă de mine?
Da.
Te iubesc, Isabel!
Şi eu te iubesc!
Mă bucur că te-ai întors după mine.
Ştii cine sunt?
Da.
Mă aşteptam să vii, dar credeam că o să arăţi altfel.
Toată lumea crede asta.
Ai fost lângă mine de multă vreme?
De la început.
De ce nu te-am mai văzut până acum?
Nu m-ai recunoscut.
De ce acum?
Acum?
Nu există niciodată un răspuns.
O să te lupţi cu mine?
Nu.
Nu vreau să mă mai lupt.
Ce faci?
Cât e ceasul?
Ce se întâmplă, mamă?
Kitti s-a întors?
Nu ştiu.
Kitti!
Nu!
Vito!
Ridică-l!
- Trezeşte-te! - Iubirea mea!
- Nu! - Vito!
Trezeşte-te!
Nu!
Trezeşte-te!
Joe!
Trezeşte-te!
Joe!