Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
"Mama!
Mama, želimo da pevamo samo do devet. -Ne znam, videćemo.
Samo 15 minuta.
Samo uradi to, što se nerviraš?
Hajde, ostani dok ne počnu.
Spremne? - Dobro veče, tatice!
Mnogo nam nedostaješ
pa smo ti pripremile nastup s pesmama i poezijom.
Ali pre toga hoću da te upoznam s prijateljicom.
Mama mi je dala ovog papagaja za rođendan.
Zove se Kira i malo je nevaljala.
Još se nije naučila na nas. Pogledaj.
Tatice, otpevaću ti pesmu. Ne na moldavskom, nego na španskom.
Zove se 'Pesma za Anu'."
Pre 25 godina moj tata je otišao da radi u inostranstvo.
Komunicirali smo putem VHS kaseta koje su do Italije putovale autobusom.
Kad je otišao, naš dom je konačno bio tih.
"Tatice, hoću da ti pokažem nešto što sam naučila na času glume.
Valerica je vežbala sa mnom. I ona je naučila.
Mala mačkica... - Mjau! Mjau!
Evo ti mleko da lapćeš!
I mala kuca. -Vau! Vau!"
Sa 18 godina sam i ja napustila zemlju
da postanem novinarka i naši razgovori su postali sve ređi.
Kad bi zvao, osećala sam težinu u grudima,
kao da će nešto loše da se desi.
Da bih živela bez straha, izbegavala sam ga što sam više mogla.
A onda sam dobila zabrinjavajuću poruku od njega.
"Vidiš, Lina, ovako izgleda moj život u Italiji.
Molim te, pomozi mi.
TATA
Spremio si obe kamere, zar ne? Samo proveravam.
Da, imam ih.
I mikrofone bubice? -Da.
Trebaće nam rasveta i sve to?
Ne, spremni smo.
Ali jesi li spremna da ga upoznaš?
Svog partnera Radua sam upoznala kad smo radili zajedno kao novinari.
Zamolila sam ga da pođe sa mnom, iako za mog tatu zna samo iz priča.
Trebao mi je neko uz koga se osećam sigurno.
G. Pavel, navigacija nas je dovela do mosta.
"Prođite ispod mosta.
Za 100 metara skrenite desno.
Sledite put uz koju je živica."
Baš divno! Tvoj tata živi tu?
Na ovom imanju, ali imaju odvojen ulaz.
On je u radničkom krilu.
Zdravo, dragi moji!
Kako ste? -Kako ste putovali?
Jeste li mrtvi umorni ili još imate snage?
Zdravo, dušice, kako si?
Zdravo. -Baš si mršava, sirota!
Opa! Masline!
To su biljke o kojima se brinem.
Koje su to biljke? -Divlja stabla limuna i pomorandže.
Ti kao devojčica?
Kao devojčica, da.
Ovo je bila zabava za kraj godine.
Matursko veče? -Da.
Odmah posle toga sam otišla u SAD.
Posle toga u Jaši u Rumuniji, na fakultet.
To je bilo to.
Posle toga više nismo živeli zajedno.
Pogledaj onamo.
Onda je bio pomorac. - Izgledao je mnogo drugačije.
Da. Sad je stariji.
Ovo je moje dvorište. Svakog dana prolazim ovuda na putu do posla.
Naravno, zato što je spreda.
Ovo su vinogradi.
A onde...
I šuma pripada vlasnicima.
A tamo... Nemoj da snimaš kamion, molim te!
Šta je tamo?
Tamo radim.
Ne bih da upadnem u nevolje.
A ovde...
Ovo je glavni ulaz.
Nije mi dozvoljeno da ulazim tuda. Samo čistim i kosim travnjak.
Radim sve što treba.
Imam dogovor s vlasnicima
da ne plaćam najamninu, ali čistim i brinem se o vrtu.
Ali plaćam svoje gorivo.
Videla sam auto.
Šta? -Upravo je prošao auto.
To je šef.
Mogao bi da nas vidi. Radu, idemo!
Šta je bilo? Ne razumem.
Videla je auto.
Trebalo bi da odemo. Ne želim da vidi da snimamo.
Trebalo je da mi kažeš čim si ugledao auto.
Da li je parkirao auto?
Ne, samo je prošao.
Jesi li videla da parkira auto? - Ne znam, tata. Samo je prošao.
Sačekaćemo dok ne ode.
Proveriću da li je u dvorištu.
Moja majka je oduvek bila veoma ponosna.
Za ovu generaciju emocije su znak slabosti.
Muškarci moraju da izgledaju snažno i puni samopouzdanja.
Moraju da vladaju porodicom čeličnom rukom.
Nema signala.
Ni ja nemam signal.
Nisam proverio ima li signala.
Šta vam se desilo ovde?
Reći ću vam nešto.
Ljudi koji su prvi došli ovamo,
koji su došli u... određenim godinama,
došli su ovamo da rade.
Zatim te, naravno, ugnjetavaju,
progone, bezobrazni su i...
Kao da si ništarija.
Moj šef je vrlo strog.
Smeta mu čak i kako držim metlu!
"Ne čisti se tako! Tebi je to čišćenje?
Ovo ti je prikupljanje otpada? To ti je držanje drške?
Tako se ne posprema. Tako se ne čisti pod."
Svemu nađe zamerku.
"Tako se ne hoda!" A kako bi trebalo da hodam?
Ili me imitira.
Hodam, a on se smeje:
"Kakav je to hod?
Zar u svojim godinama ne možeš da hodaš kao normalan čovek"?
Onda je počeo da mi okreće ruku,
da me hvata za ruku i govori: "Mogao bih da te rastrgnem".
Vraćao sam se kući s podlivima.
Imam i fotografije ruku.
Modrice na rukama, modrice na vratu...
Ponekad me udari po glavi. Priđe mi s leđa i odalami me!
Samo tako!
Kako sam to mogao da kažem tvojoj majci, tebi, svom bratu kod kuće?
Jednom je bilo baš gadno.
Baš gadno. Nasrnuo je na mene da bi me prebio!
Gurnuo me je. Odletele su mi naočare.
Dobro da se nisu polomile. Skupe su.
Zašto nisi otišao u policiju ili nešto?
Mala, komplikovano je.
Da, možeš da odeš u policiju, ali...
Trebaju ti svedoci.
U lice mi je rekao: "Podnesi koliko god prijava hoćeš.
Imam novac za advokate. Ti nemaš.
Da te vidimo kako ćeš bez novca". To je rekao.
Da, zlostavlja me. Zlostavlja!
Fizički, moralno, mentalno.
I finansijski. Zlostavlja me na sve moguće načine.
Zlostavlja te, a onda ti se ruga i smeje.
Možda se ljutiš na mene, možda naš odnos nije najbolji,
možda nisi zadovoljna mnome, ali mislim da moraš da imaš...
Srca da mi pomogneš.
Da pišeš o ovome i snimiš, da mogu da se izvučem iz toga.
Ne mogu više ovako.
Ti si jedina koja može...
Ne mogu.
Kao novinarka sam uvek nastojala da razotkrijem nasilje,
da dam glas onima koji pate zbog drugih.
Pisala sam o ratu,
o zatočenicima koje su mučili,
o radnicima imigrantima, kao što je moj tata,
koje poslodavci ponižavaju i zlostavljaju.
Ali shvatila sam da sam priče birala
zato što sam pokušavala da shvatim nasilje u svojoj porodici.
Zašto nam je moj tata toliko naudio?
Nemam pojma šta da radim.
Pa...
Šta bi učinila da je reč o nekom drugom?
Na vratima je. Sluša.
Izvoli, dušo. Sva dokumenta koja sam prikupio
u poslednjih 12 godina rada za ovog čoveka.
Ovo je službeno radno vreme, koje mi je platio,
a ovo su neslužbeni sati rada.
Morao sam odvojeno da ih zapišem,
jer mi ih je zasebno platio. Pogledaj.
Pogledaj razlike između tablica.
Molim te, ako možeš,
daj mi neku ideju. Pomozi mi nekako.
Ili nađi nekoga ko može da mi pomogne.
Hvala. Čućemo se uskoro. Prijatno.
Hvala. Čućemo se uskoro. Zdravo!
Šta je bilo? -Niko ne želi da uzme slučaj bez čvrstih dokaza.
Upravljanje je intuitivno.
Neće se videti u džepu.
Bojim se da će njegov poslodavac primetiti.
Taj rizik uvek postoji.
Već si upotrebljavala ovaj model. -U Ukrajini, zar ne?
Jesi li je nosila u torbici ili ispod košulje?
Ispod košulje.
To je malo komplikovanije.
Teže je dobiti kadar, odnosno kontrolisati šta snimaš.
Mogu da se dogode važne stvari, a ako ih ne snimiš...
To se desilo mojim kolegama.
Prikupili su video-dokaze koji nisu prošli na sudu.
Zbog loše slike, lošeg zvuka...
Sutra ćeš mu pokazati.
Ovo je glavni deo kamere.
Drži je u džepu.
Ovo je objektiv.
Ovaj deo snima. Ide ovamo.
Ovako. Vidiš? -Da.
Vidiš, zar ne? Ovako, na primer.
Tako. Vidiš?
Snima na nivou grudi.
Upališ je kad ti se čini da...
Kad postane vruće.
Gasi se na isto dugme. - Shvatam.
Kad sam u toj kući, osećam se kao...
Kao da me zidovi pritiskaju. Guše.
Neobično, jer je ovo baš lepo mesto.
Ja ne... -Baš prelepa kuća.
Da.
Sat vremena pauze. - Jedan sat. Da.
Bio je ovde...
Ne javljaj se!
Zašto?
Bože!
Čekaj i videćeš da će početi svakodnevno da nas zovu.
Moj otac je opsednut time da zna šta ljudi oko njega rade.
Misli da svi moraju da mu polažu račune.
Ne znam kako da to nazovem...
Opsednut je kontrolom.
To radi i tvojoj majci? -Svima!
Nismo mogli ništa da radimo, a da on to ne zna.
Na primer, imali smo fiksnu liniju.
Na kraju meseca, kad bi stigao račun, hteo je listu poziva,
brojeve koje smo zvali, trajanje razgovora, vreme, datum i tako dalje.
Držeći listu poziva pitao bi me: "Ko je zvao ovaj broj?"
Rekla bih: "Ja. Zvala sam Marijanu, drugaricu iz klupe".
"O čemu uopšte imate da pričate 23 minuta?" Nisam imala pojma.
Nisam znala!
"Gde si bila do sada?"
"Časovi glume traju do pola tri. Zašto si došla u tri?"
"Od škole za umetnost ti treba samo 10 minuta do kuće."
I?
Ponekad si i ti takva.
Ne tako, veruj mi.
Nisam takva, Radu.
Samo kažem, ponekad...
Da sam takva, ne bi bio sa mnom.
Hoćeš da kažeš da bih to mogao da trpim?
Odeš, ne zoveš me, uopšte ne razgovaraš sa mnom.
Znam da ne želiš da znaš. - Da, tako je. Ne želim.
U tome je stvar. Ja...
Dajem ti svu slobodu jer znam kako je to kad te neko guši.
Poslednji koji mi je rekao da sam nalik tati je moj bivši muž,
koji me je ostavio samo pet meseci nakon venčanja.
Tada sam shvatila da je tatino nasilje uvek bilo deo mene,
kao nevidljiva ruka ili treće plućno krilo.
Zbog straha da će me povrediti, voljenim ljudima sam nanosila bol.
Da bih pobegla od nasilja, morala sam da pogledam u sebe.
Da to nisam onda učinila, ne bih sad mogla da pomognem tati.
Evo ga. Ovde.
Tu se pojavljuje tatin šef.
"Četiri sata. Biće ti plaćena četiri sata.
Ali vi...
Da, ali..."
Govore o novcu, zar ne?
Plaća mu.
Vadi novac iz novčanika.
Koliko je to? - Trista šezdeset jedan.
Trista šezdeset jedan evro.
Dao mu je i taj jedan evro.
Evo nam dokaza! Plaćanje na crno!
Ovo je izuzetno važno. Označiću.
Ovo je iz sindikata.
Svi službeni radni sati.
Da. -Iz njihove evidencije.
A ovo su sati koje je tata zapravo odradio.
I razlika.
Ovo su sati koje je odradio povrh radnog vremena.
Za njih nisu plaćeni doprinosi.
Da. -Za penziono.
Trebalo bi to lako da dokažemo ako pogledamo proizvodnju tih meseci.
Šta? Napunio je milion boca vina s dva zaposlena četiri sata na dan?
Htela sam da pogledam druga dokumenta.
"Zdravo, devojčice moja, Lina.
Danas hoću da razgovaram s tobom.
Mislim da treba da ti kažem neke stvari koje nikad nisam mogao da kažem.
I ja sam ponekad depresivan. Želim da to znaš.
I ja sam čovek. Nisam od čelika.
Često...
Često se osećam veoma loše
i, da budem iskren, u tim trenucima ne mogu da zovem.
Brinem se da bih mogao da zaplačem.
Bila si mala. Jedva da sam razgovarao s tobom. Tvoja majka je znala zašto.
Malo bih govorio, a onda bi mi se grlo stislo.
Nisam mogao da govorim, a da ne zasuzim
i ne osetim knedlu u grlu.
I onda bih morao da prestanem da ti ne bi videla.
Mislim da treba oprostiti jedno drugome
za ono što smo učinili u životu.
Vaš tata...
Vaš tata vas sve voli i želi vam sve najbolje."
Celog života sam čekala da mi tata to kaže.
Da mi pokaže, na svoj način, da me voli.
Njegov pokušaj da premosti jaz stiže baš kako u meni raste novi život.
Da li se vidi pol? - Nisam proverio.
Hajde da saznamo zajedno.
Da, devojčica je.
Ovde se vidi.
Ovo su noge, kolena i stopala.
Jedan, dva.
To joj je noga? -Da. Natkolenica.
Pogledajte. Jetra, želudac, kičma.
Zbog tatine poruke i deteta u meni
vidim prošlost u drugačijem, neočekivanom svetlu.
Želim da se vratim u Moldaviju, odakle sam pobegla,
kako bih razumela odakle dolazi nasilje u mojoj porodici.
"Pokažite mu ocene.
I školske torbe koje vam je poslao."
Iz detinjstva se najjasnije sećam straha od tate.
Straha da će me istući ako kuća nije uredna.
Ili kad sam dobila lošiju ocenu u školi.
Ili kad sestre i naša mama nisu bile savršene.
"Tatice!
Pogledaj.
Danas sam dobila peticu za onu pesmu koju sam ti recitovala.
Prošle nedelje sam dobila četvorku.
Nadam se da ti je drago zbog mojih ocena.
Ovo je školska torba koju si mi poslao. Tu se malo pokidala.
Mnogo mi se sviđa i nadam se da će me dugo služiti.
Sad je nosim već drugu godinu."
Otišla sam u Italiju da mu pomognem, ali to je bio okidač.
Podsetilo me je na to da nije oduvek bio žrtva.
Reci mi. Razgovarajmo o tome.
Šta sam učinila da zaslužim batine?
Šta su moje sestre tako grozno učinile?
To nazivaš batinama?
Tukao si nas kaišem!
Poslednji put kad si nas tukao pokušala sam da se odbranim.
Samo sam hteo da vas zastrašim!
Dakle, normalno je plašiti decu batinama?
Umesto da si strpljivo objasnio i rekao:
"To je pogrešno. Ako to uradite, posledica je to i to".
Opet ću te pitati, da budem siguran da razumem.
Opet ću te pitati.
Nikad ti nije bilo jasno da je tvoj tata radio četiri posla
da bi prehranio porodicu?
Misliš da sam imao vremena da sednem i razgovaram,
da objašnjavam svakoj od vas nešto dva sata?
Koja je svrha da se toliko trudiš,
da imaš dobre ocene, da osvajaš nagrade,
ako se osećaš kao da ništa ne zaslužuješ?
Samo da nekome dokažeš da ipak nešto vrediš?
Zašto, ako si iznutra nesrećan?
Šta misliš, odakle ti moja osećanja?
Želim da shvatim kako možeš da pogledaš dete od pet, šest ili 12 godina.
i da ga istučeš.
Možda nikad nećeš.
Želim da shvatiš. Ne želim i ja to isto da radim!
Dobro, ali ne želiš ni da me saslušaš.
Slušam.
Naša generacija nikad nije mislila loše o roditeljima!
Govorili smo sebi da je to život i da tako mora biti!
I drugi ljudi koje poznajem su činili isto,
ali ne vidim da njihova deca cmizdre!
Ne možeš to da znaš.
Dobro, ali kažem ti.
Jasno se toga sećam.
Jedva da sam te i udario. I to tu i tamo!
Imaš li pojma koliko to boli?
Dosadilo mi je da se borim protiv toga.
Moja depresija, svi moji problemi.
Ponekad mi je muka od same sebe.
Same sebe!
Naravno, i drugima je muka od mene.
Osećam mnogo srama.
Vrlo dobro se sećam tog osećaja. Sram je nadmoćan.
Nakon što bi vikao na nas ili nas tukao ili se svađao s mojom mamom,
nisam htela da me drugi vide.
Ako sam i izašla, nadala sam se da niko neće spomenuti tu temu.
Pretvarajmo se da se ništa nije desilo.
Sad primećujem da su vrata ista.
To su vrata mog detinjstva.
Pogledaj se, sestrice. Kako si lepa!
Ovo mi je tvoja omiljena slika.
Oduvek mi se činilo da si mnogo zrelija od mene.
Samo emocionalno. Možda.
Da, i ja sam to osećala, ali zato što sam bila više zaštićena.
Ti imaš više ružnih uspomena na njega od mene.
Ne sećam se tako dobro, ali uvek si mi govorila šta se događalo.
Sećam se da je kasnije bilo gore, kad smo se doselili u ovaj stan.
Svako veče smo plakale u našoj sobi.
Čak i kad smo se nas dve svađale,
ako se nešto tako desilo, bile smo jedna drugoj rame za plakanje.
Bile smo potrebne jedna drugoj pa smo morale da se pomirimo.
Sećaš se? -Da.
Išle smo na spavanje ljute jedna na drugu,
ali kad su se mama i tata svađali, odnosno tata s mamom,
i kad je tata naudio mami,
ti i ja smo se pomirile.
To nam je na neki način pomoglo da se još više zbližimo.
Nama? Sto posto.
To je bilo naj...
Udružile smo se protiv opasnosti. - Da.
Bile smo jedine koje smo znale šta se dešava.
Ionako niko to ne bi shvatio.
Moja majka je uvek imala tužno lice i to mi je slamalo srce.
Kad sam imala šest godina,
tata ju je gurnuo na balkonska vrata u kuhinji.
Krhotine stakla su joj isekle kožu i natopile haljinu krvlju.
Izašla sam iza frižidera, zgrabila mlađu sestru
i sakrile smo se ispod kreveta u našoj sobi.
Molile smo se, kao i mnogo puta pre,
da ne izgubimo mamu.
Bojiš u paralelnim linijama.
Da, znam.
Već sam ti farbala kosu, samo već dugo nisam.
Istina.
Srećna sam što imam tri kćeri da mi farbaju kosu!
I sama sam je farbala.
I uspela si - Da. Gledajući u ogledalo.
Potiljak većinom po osećaju, ali...
Funkcioniše.
Kad sam saznala da imam rak,
mislila sam da je gotovo.
Moja sestra je umrla od raka. Mislila sam da je stiglo moje vreme.
Mislila si da je gotovo? - Da, da neću preživeti.
Išla bih ulicom i gledala okolo
kao da poslednji put vidim drveće.
Ali...
Bog je velik i izlečena sam.
Rak je nestao.
Posle toga si se promenila.
Da, malo sam promenila stav prema životu.
Mislila sam... Nakon što sam prošla kroz tu bolest,
ne isplati se biti prestroga prema sebi.
Mislila sam da zaslužujem da budem malo slobodnija,
da sebi dopustim više stvari nego što sam dopuštala ranije,
da imam svoj pogled na stvari, a ne da uvek radim šta tvoj tata kaže.
Mislila sam da imam prava na to.
Da kažem i mislim nešto drugo.
Bila sam kao dete. Naivna. Sanjarila sam.
Mislila sam da će me život ionako zadesiti i da će sve biti dobro.
Ali nije baš tako. Moraš mnogo da se trudiš da bi sve bilo dobro.
Moraš da promisliš o stvarima.
Vidiš, to je to!
Sad imam drugačije lice.
Mnogo ti hvala, dušo!
Sviđa ti se? - Da, dobro je ispalo.
Sad se pogledam i mislim da izgledam dobro.
Mnogo ti hvala. - Nema na čemu.
Hvala ti na pomoći.
Petao Petar!
Obično je izlazio i pevao mi.
Pobegao je, mama. - Zaboravio me je.
Kad sam ga kupila, mahao je krilima i pevao.
Ali zimus me nije mnogo viđao.
Sad nas kamera obe snima.
U redu?
Pokazaću ti svoju bebu.
Jesam li ti nedostajala?
Mnogo si mi nedostajala.
Videla sam te letos, zar ne?
Ne, lane. - Tako si mi nedostajala!
Prošlo je godinu dana, bako.
Sećam se...
Moja sirota mama morala je da skupi miraz za tri kćeri. Bila sam četvrta!
Zapravo me nije htela. Bila sam tatina devojčica.
Uvek sam bila uz njega.
Tata me je naučio da sama jedem.
Nismo imali viljuške.
Rekao bi: "Hajde, ljubavi, ovako stavi ruku.
Zagrabi i prinesi ustima"!
Nikad to neću zaboraviti.
Bako, a tvoj brat? -Ajon!
Reci joj kako je preminuo.
Išao je u četvrti razred rumunske škole.
Imali smo mnogo ovaca.
Moj drugi brat, George,
ujutro je otišao u školu.
Ajon je imao nastavu po podne.
Ajon je ujutro izveo ovce na pašu
i čekao da se George vrati i preuzme ih.
Zbog toga je često kasnio u školu.
Zakasnio je jednom, dvaput...
Sećam se učitelja. Nije bio loš čovek.
Samo je...
Ljutio se jer je Ajon zapravo bio dobar učenik.
Izvukao ga je iz klupe i slomio mu nogu.
Slomio mu je koleno.
Na kraju je umro.
Zatim...
Ljudi su hteli da ubede mog tatu
da sudski tuži učitelja.
Njegova žena je bila moja učiteljica u prvom razredu.
Tata je rekao: "Ne. Upravo sam sahranio sina.
Neka bar njegova deca imaju oca".
I tako mu je oprostio.
Ali izgubuo je malog Ajona.
Još se sećam.
"Pogledaj ovo!
Imali smo problem s...
Dosta! Prestani da govoriš!
Ne znaš ti ništa, budalo!
Razbiću ti ovu bocu o lice!
Vraćaj se na posao!
Ubiću te!
Nisi obavio posao! - Učinio sam sve! Niste mi platili!
Ne dirajte me! -Ubiću te!
Gubi se odavde dok radim!
Beskoristan si!
Totalno beskoristan!
Ne znaš ni tu jednu stvar da obaviš!"
"Šta da kažem o današnjem danu?
Moj šef...
Moj poslodavac, kako ovde kažu...
Napao me je bez razloga.
Pokušavam da nađem nekoga da me odveze u bolnicu.
Sad ne mogu da vozim.
Ne mogu da pomerim nogu.
Ne mogu ni da je vučem. A ni da je dodirnem.
Da vidimo kako će cela ova zbrka da se završi."
UDRUŽENJE ZA PRAVNE STUDIJE IMIGRACIJE
"Potrebna pravna pomoć"
"Zlostavljanje moldavskog radnika u Italiji"
Sedite.
Dobro.
Gurnuo me je u viljuškar.
Koža je, kako da kažem... Izvitoperila se.
Otišao sam u bolnicu.
Teško me je povredio.
I povrh toga...
Imam dokument. Poterao me je.
Rekao je: "Lud si.
Pokazaću ti koliko si lud. Izbaciću te".
Razumete, naterao me je na... Na testiranje mentalnog zdravlja.
Ovde sam bio na testiranju.
Plače mi se od toga.
Kad vas neko tako nazove ludim...
Šta se onda desilo?
Pokazaću vam, imam...
Imam sve papire od psihijatra i sve.
Sve sam sâm platio. Nikad mi nije nadoknadio taj trošak.
Možemo da tražimo nadoknadu troškova.
Neverovatno.
Evo kalendara. Svi prekovremeni su na crno!
Isto kao što piše ovde, zar ne?
Ne!
Na kraju godine ih uništi. Ove sam sakrio.
On je sve to učinio.
Zbog toga sam dobio ovo.
Tek kad si poslednji put bila kod mene
video sam koliko tuge nosiš u sebi.
I mnogo sam razmišljao o onome što si mi rekla.
"Šta sam to tako loše uradio?
U čemu sam pogrešio?"
Uvek sam mislio da sam radio sve za vas.
Slao si nam novac i mislio si da je to dovoljno.
Ali samo slanje novca kući nije dovoljno.
Tad nisam imala pojma šta je siromaštvo.
Bilo mi je važnije da budeš dobar,
da me zagrliš, poljubiš, da mi kažeš da me voliš, da stvoriš miran dom.
Mnogo mi je žao
što vam nisam pokazao ljubav koju sam osećao prema vama deci.
Ili ne na pravi način.
Nadam se da vidiš da više nisam ta osoba.
Sad mi je jasno da sam grešio.
Da mogu da vratim vreme, promenio bih to.
Ali znam da ne mogu. To je nemoguće.
Radu, idem kod sveštenika. -Smem li i ja? Da snimim nekoliko kadrova?
Ako sveštenik nema ništa protiv.
Dobar dan. - Bog nek te blagoslovi.
Hteo bih da razgovaram s vama.
Nadao sam se, jer je danas manje ljudi...
Nešto mi je na duši.
Moja srednja ćerka zove se Lina.
Bila je sjajna u školi,
ali znate kako je teško obuzdati decu.
Lako upadaju u greh.
Šta sad da radim?
Shvatio sam da sam grešio u nekim stvarima.
Nisam bio u pravu.
Deci treba više slobode nego što sam mislio.
Zbog obrazovanja koje ste im omogućili, bili vi strogi ili ne,
dobro ste ih odgajili.
Sprečili ste razvrat i loše odluke.
Ako je devojka završila studije i ostvarila svoje ciljeve,
to znači da ste je dobro naučili.
Zašto se brinete zbog grešaka u obrazovanju vaše dece?
Zašto vaše dete ne razmisli o...
O tome kako vas je napustila?
Smatrati vas krivim... To je pogrešno.
"Sad smem da idem, zar ne? -Da.
Hvala.
Da, hvala."
"Oprostite.
Hteli ste da me vidite? -Da.
Evo mog prvog pitanja.
Recite mi, zašto se niste pojavili na poslu?
Kad? -Pre neki dan.
Ali tu sam! -To je zakon.
Trebalo je da budete na poslu.
Niko mi ništa ne govori.
Trebalo bi da budete odgovorni za svoj posao!
Ali...
Niste se pojavili na poslu. Ozbiljna stvar.
Ali nisam...
Mogu da vas otpustim samo zbog toga.
Ne, čekajte. -Dajte otkaz!
Ne mogu. Ne želim da dam otkaz!
Oduvek sam želeo da radim, da imam normalnu penziju.
Zakon je jasan. Potpišite.
Neću ništa da potpišem. Razgovaraću s advokatom!
Sad je dosta. Izlazite!
Ne, ali... -Napolje!
Znate da imam advokata i hoćete da me se rešite!
Ja sam taj koji ovde daje naređenja!
Da, znam. -Ja!
Ali niste rekli... - Meni odgovarate!
Ne želim da dam otkaz. Neću!"
U redu je, g. Pavel. Videćemo ih opet na sudu.
MOLDAVIJA
Uđi. Ja ću ovde da počnem.
Namestiću je.
Tako. Malo ću da te snimam!
Kako si, bako?
Kako si? -Bakina devojčica!
Sve sam veća, zar ne?
Lepo zaokružena. - Naravno. Samo pogledaj!
Mami i Dijani je stomak u trudnoći bio uži.
Rekla sam da im je stomak bio uži u trudnoći.
Pa naravno.
Ovo je devojčica. -Da.
Stomak s devojčicama je okrugao.
Sa dečacima je šiljast.
Ovo je devojčica.
Treba li vam pomoć, g. Pavel? - Ne!
Završiću pre nego što se popneš.
Hoće li paradajz da poraste, mama?
Doći ćeš na leto i ješćeš ga.
Sladak je i ukusan, ne kao onaj iz supermarketa.
Linu zanima koliko si se puta udavala.
Tri puta. -Tri puta.
S tatom se nisi venčala u crkvi jer je bio komunista.
I nije verovao u Boga.
Pa, bio je...
Verovao je, ali nije mogao ništa da učini.
Da li je ijedan od muževa tukao baku?
Ne znam. Je l' te neki od muževa tukao?
Ne, bila je poslušna žena.
Znala sam kako s njim.
Bio je iznenađen da imam tu moć.
Bila si dobar psiholog.
Videla si da je bio agresivan. - Studirala sam psihologiju, znaš.
Znala si kako s njim.
Komšijama je govorio: "Kad da je bijem?
Kad idem u krevet, ona radi. Kad se probudim, ona radi".
Kad bi se napio i hteo da napravi skandal, postavila bih sto za njega,
sipala mu čašu vina, oprala mu noge...
Ukazivala mu je poštovanje.
Rekla bih: "Razgovarajmo ujutro".
Šta ti ne valja s glavom?
Otkako si se vratio, samo kritikuješ.
Nisam uradila ovo, nisam uradila ono.
Zato što ne umeš da mućneš glavom!
Ne mogu!
Ne gledaj me tako.
Prestani. Smesta.
Uvek si se žalila deci.
Glumiš žrtvu!
Nikad nisam devojkama rekla nijednu lošu reč o tebi!
Nisam... - Blatila si me pred njima!
U detinjstvu je svako veče izgledalo ovako. Beskonačne svađe.
Tada sam samo htela brzo da odrastem
i da pobegnem odavde.
Sad mogu da budem ovde, gde boli,
koliko god treba da svi zalečimo rane.
Hajde, Liuda, počisti to pa ćemo ih zaliti.
I iščupaj korenje!
Ovo je cvet. - Zašto si ga iščupala?
Zašto si ih stavila ovamo?
Ovo je cveće.
Ovo nije.
Ovo je korov.
Daj, stavi tu sveću!
Za sećanje na njih.
Bili su dobri ljudi. Naša porodica postoji zahvaljujući njima. -Požuri.
Da nije bilo tvoje bake, ko zna?
Samo požuri. - Rodila si se zahvaljujući njoj.
Neka počivaju u miru.
Tvoj deda se iz rata vratio s problemima.
Imao je potrese mozga, jadničak. Postao je nervozan.
Voleo je da pije žestoka pića.
Od toga mu je stomak otupio.
Da, nije pio zbog užitka.
Govorio sam! -Izvinjavam se.
Dakle...
Moja mama se brinula o svemu.
Ona je pravila i rakiju.
Zapravo je ona sve radila.
Angažovala ljude za žetvu, pravila vino...
Ako ti trebaju kola, pitaj mamu. Traktor? Pitaj mamu.
Treba li ti majstor? Pitaj mamu. Mama poznaje jednog.
Tata je bio pomorac. Dobar.
Mogao je da ti napravi bilo šta.
Ali kao osoba...
Bio je dobrodušan.
Kad je pio, gadno se svađao s mamom.
Ako je mama znala kad treba da zaćuti,
smirio bi se.
Ali ako bi razvezala jezik, batine joj nisu ginule.
Kad je mogla, bežala je. Kad nije...
Ako bi je uhvatio...
Svađali su se, onda bi se on ohladio i sve bi bilo dobro.
Mislim da su opraštali jedno drugome.
Mislim da su njihove duše zajedno, spokojne u zagrobnom životu.
Nijedno nije preminulo s ljutnjom u srcu.
Siguran sam da je tata preminuo sa žaljenjem.
Nakon što je mama umrla, često je plakao.
Kad god bi je neko spomenuo, plakao je.
Moja mama mu nikad nije zamerala.
Nikad ga nije mrzela.
Čak i kad je činio nešto pogrešno, našla je razlog da mu oprosti.
Halo?
Halo? -Zašto si se javila?
Moja rođaka. - Nije trebalo da se javiš!
Zar nije tako?
Ti si kriva. Prekinula si navigaciju.
Da, ali... - Daj onda više ćuti!
Nema koristi da se prepiremo!
Kako si, brate moj dragi?
Ko te je naučio da ovako voziš?
Zečevi!
Hraniš kuniće?
Slušaj, kako stoje stvari između tebe i Tamare?
Kako je s Tamarom?
Slažete li se ili se još stalno svađate?
Sad kad su deca tu, spava u drugoj kući.
Ove nedelje su deca kod nas.
Ali kad unuka nema... - Onda spava tu.
Brinuo sam se da sam došao u nezgodno vreme. Ne? -Ne.
Ne, sve je u redu. -Da?
Zašto ne bi bilo?
Ne znam.
Koji je bio njegov problem, tetka Tamara?
Tvoja tetka Stela ga je zvala pijandurom.
Govorila mu je da manje pije.
Vikao je na mene da je trebalo da budem na njegovoj strani
i govorio je da ne pije!
"Kako da kažem da ne piješ kad piješ?"
"Dosta sam popio."
"Celog života sam sam."
Zvuči kao neko koga poznajemo, zar ne?
Znaš, Lina,
oduvek mislim da bi joj bilo grozno kao i meni da je tvoj tata kod kuće.
Mojoj mami? Zbog tate? -Da.
Sto posto sam sigurna da bi im bilo gore.
Uvek se pitam kako ste ti i moja mama preživele.
Možda tvoj tata nije tako loš, ali mene je muž tukao,
izbacio me iz kuće i gađao kamenjem.
Kad je radio u Španiji, kući je doveo svoju ljubavnicu.
Šta mi je sve radio!
Zašto si mu oprostila?
Lina, uvek sam mislila... Kad se naša deca vrate kući
i kad dobijem unučad,
drugi muškarac ih ne bi voleo kao svoje.
Gotovo smo spremni. -I mi.
Mogu li da dobijem posudu za meso?
Je l' ova dobra?
Je l' ova dobra? -Da.
Da, ta!
Da bar mogu da dobijem stan pa makar i jednosobni!
Šta će ti? -Ne mogu da živim u toj kući.
Ali zar nemaš stan?
Nije moj.
Vidim da već praviš planove.
Dođe vreme kad sam sebi moraš da budeš najvažniji.
Zbog stresa sam već imala čir i rak.
Ne želim to opet.
Agresija je zastrašujuće česta u ovim krajevima.
Kad sam bila mala, osećala sam se bespomoćno.
Posle sam postala novinarka i pokušala sam da tekstovima promenim nešto.
Sad znam da je jedino mesto na kome mogu da utičem na veliku promenu
moja porodica.
Moja prelepa devojčica.
Konačno si stigla.
Advokat druge stranke je stupio u kontakt sa mnom
da pita možemo li da nađemo rešenje.
Treba da razgovaramo.
Mislim na finansijsko rešenje. Kompenzaciju.
Za dodatne sate koje ste odradili
ili za nedostojanstveni tretman koji je rezultat
dokazanog ponašanja vašeg poslodavca.
Zapamtite, tužba traje i morate imati svedoke
koji su lično videli vašeg poslodavca
i koji pred sudijom mogu da se zakunu:
"Da, video sam da je ovaj čovek radio od osam ujutru do osam uveče
i vikendima".
A tu je i neimovinska šteta.
Imamo dokaze. Snimili ste ih.
Ali procena sudije za tu štetu
može dosta da se razlikuje.
Umoran sam.
Ja... Iscrpljen sam.
I mentalno i fizički.
Naravno, želim ovo da okončam, na ovaj ili onaj način,
ali ne bilo kako, nego dostojanstveno.
Morate da odlučite. I to je teška odluka.
Vaša priča je vrlo duga i komplikovana.
Traje godinama. -Da. Godinama.
Nakon što ste toliko toga prošli,
nije lako reći: "Hajde da se dogovorimo".
Ono što sam video na snimcima
zaista je vrlo traumatično, fizički i mentalno.
Zatvoriću vrata.
"Dobar dan.
Prihvatate li ponuđenu nagodbu?
Prihvatam.
Savršeno.
Slažete li se sa svime što je rečeno?
Slažem se. -Savršeno.
Hvala Bogu da je sve ovo gotovo.
"Hvala Bogu!"
Da, sve je gotovo. "-Da!"
Sve je dobro. Vratićemo se kući i proslavićemo.
Da, moramo da proslavimo.
Kako treba.
Drago mi je da smo isterali pravdu za tatu.
Novac od bivšeg poslodavca znači mirniju starost za njega,
kao i uverenje da zlo može da se pobedi.
Zdravo, kako si?
Snimate?
Nisi mogla da spavaš? -Ne.
Poslala sam poruku Lini. Odgovorila je taman kad sam zaspala.
Odgovorila sam... -Prekasno!
Poruka me je probudila i...
Šta je ovo, dođavola? - Noćno svetlo.
Da ne palim veliko svetlo.
Ostala nisu dovoljno jaka. I previsoko su za mene da zamenim sijalice.
Ne odgovaraj mi!
Prestani. Razmisli. Mućni glavom!
Izluđuje me to što ne misliš svojom glavom!
Jednostavno nisi sposobna za to! -Možda nisam.
Kako to misliš da nisi?
Strpljenja, strpljenja...
Ma koliko se trudilš, nisi dovoljno dobra.
Uvek si loša. Loša! Loša!
Oduvek sam se bojala da se neću snaći sama,
da neću izdržati, da neću imati dosta novca.
Evo kako se on ponaša! I uvek misli da nisam u pravu.
"Zašto si to pomerila tamo?
Zašto nisi uradila to i to?"
Uvek sam ja kriva.
Kad odrasteš u sirotištu,
nemaš iskustva u životu.
Ne znaš kakve porodice treba da budu, kakav tata treba da bude prema mami.
U našoj kući je uvek bilo čudno s mojim očuhom.
Nisam mogla da se zbližim s mamom.
Ostala sam bez oca, ali još sam imala mamu.
Onda smo se preselili u njegovu kuću i izgubila sam i mamu.
Bilo je preteško.
Znam, dušo. Znam.
Jednom sam udarila očuha.
Nisam htela da imate očuha. Zato ga nikad nisam ostavila.
Uskoro odlaziš. Imaš svoj život.
I ja ću doneti neke odluke.
Dobro, smiri se sad.
Otkako se Aster rodila, prvi put u životu imam osećaj
da su se delovi mene koji su uvek ratovali konačno uskladili.
Naučila sam da živim u krhkom svetu u kojem ljubav ne boli.
Aster!
Pogledaj, vidim naš svet!
Svakoga dana se trudim
da moja devojčica živi mirnijim životom nego druge generacije u mojoj porodici.
Hoću gore!
Hoću da sednem pored tebe!
Tatice, volim te! -I ja tebe.
Šta piše tamo?
Šta piše? - Možeš li da mi pročitaš?
Evo šta piše...
Uznemirila si se?
Zašto si se uznemirila?
Reći ću ti kad malo porasteš.
Ali zašto si uznemirena?
Samo mi reci!
Reci mi!
Ljubavi, ljudi su ponekad jednostavno uznemireni.
Ali zašto si uznemirena?
Cmokni me i biće mi bolje.
Eto!
Čitaj mi.
MEDIATRANSLATIONS