Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ema!
Me tahame ainult üheksani laulda. - Kohe vaatame.
Ainult 15 minutit.
Miks sa nii pahane oled?
Ole nüüd, jää siia, kuniks nad alustavad.
Valmis? - Tere õhtust, issi!
Igatseme väga su järele,
nii et panime kokku etenduse laulude ja luuletustega.
Alustuseks tahan sind ühele sõbrale tutvustada.
Ema kinkis mulle sünnipäevaks papagoi.
Ta nimi on Kira ja ta on pisut õel.
Ta pole veel meiega harjunud. Vaata.
Issi, ma laulan sulle laulu, aga hispaania, mitte moldova keeles.
Selle pealkiri on "Canción para Ana".
Mu isa läks 25 aasta eest välismaale tööle.
Suhtlesime videokassettide abil, mis jõudsid bussiga Itaaliasse.
Pärast tema lahkumist valitses me kodus vaikus.
Issi, tahan näidata midagi, mida näitetunnis õppisin.
Valencia harjutas seda minuga ja ta õppis ka selle ära.
Tilluke kiisu. - Näu, näu!
Limpsib piima.
Ja kutsa ka. - Auh, auh!
18-aastasena lahkusin samuti Moldovast, et ajakirjanikuks saada,
ja me vestlused jäid harvaks.
Kui ta helistas, tundsin hinges raskust,
nagu kohe juhtub midagi halba.
Selleks, et ilma hirmuta elada, vältisin teda niipalju kui võimalik.
Siis sain talt murettekitava sõnumi.
Vaata, Lina, selline näebki välja mu elu Itaalias.
Palun aita mind.
Pakkisid ju igaks juhuks mõlemad kaamerad kaasa?
Jah.
Ja reväärimikrid? - Jah.
Kas meil on valgustust vaja? - Ei, me oleme valmis.
Kas oled valmis temaga kohtuma?
Kohtasin oma meest Radut, kui koos uudistetoimetuses töötasime.
Kutsusin ta kaasa, ehkki ta tunneb mu isa vaid läbi mu lugude.
Vajasin kedagi, kellega end turvaliselt tunnen.
Hr Pawel, GPS juhtis meid silla alla.
Sõitke silla alt läbi.
100 meetrit hiljem pöörake paremale.
Siis sõitke hekkimööda edasi.
Nii ilus, kas su isa elabki siin?
Nendes valdustes, aga nad tulevad mujalt sisse.
Tema on tööliste tiivas.
Tere, kullakesed.
Kuidas läheb? - Kuidas reis läks?
Kas olete rampväsinud või on teil veel jaksu?
Kuidas läheb, kullake?
Tere. - Oled nii kleenuke, vaesekene.
Oh sa, õlipuud.
Nende taimede eest ma hoolitsengi.
Mis need on? - Sidruni- ja apelsinipuud.
Oh sa.
Sina lapsepõlves?
Väikse tüdrukuna, jah.
See oli kooli lõpupidu.
12. klassi lõpupidu?
Pärast seda sõitsin USA-sse.
Siis kolisin Rumeeniasse Iaşisse, et ülikooli minna.
See oli lõpp.
Pärast seda me enam koos ei elanud.
Vaata siia.
Oh sa.
Ta oli madrus. - Nägi hoopis teistsugune välja.
Jah, ta on vanem.
See on minu hoov.
Käin siit iga päev tööle minnes läbi.
Loomulikult, see on ju maja ees.
Need on viinamäed.
Ja seal...
Mets kuulub samuti omanikele.
Ja siin on... Palun ära veoautot filmi.
Mis siin on? - Siin ma teengi tööd.
Ma ei taha pahandusi.
Ja see...
See on peasissepääs.
Seda ei tohi ma kasutada. Koristan ja niidan siit muru.
Teen, mis teha tuleb.
Oleme omanikega kokku leppinud nii,
et ma ei maksa üüri, aga see-eest koristan ja korrastan aeda.
Oma kütuse eest maksan ise.
Nägin autot.
Mida? - Auto sõitis mööda.
See on boss.
Ta võib meid näha. Radu, läksime.
Mis juhtus? Ma ei saa aru.
Ta nägi autot.
Parem lahkume kohe, et ta meid filmimas ei näeks.
Sa pidanuks ütlema kohe, kui sa autot nägid.
Kas ta parkis ära?
Ei, nägin vaid sõitvat autot. - Kas ta parkis auto ära?
Ma ei tea, isa, ta sõitis vaid mööda.
Ootame siin, kuniks ta lahkub.
Vaatan, kas ta on tagahoovis.
Mu isa on alati uhkuse musternäidis olnud.
Tema põlvkond peab tundeid nõrkuse märgiks.
Mehed peavad tugevad ja enesekindlad olema.
Nad peavad pere üle raudse käega valitsema.
Levi pole. - Mul ka mitte.
Ma ei vaadanud, kas siin levi on.
Mis sinuga siin juhtus?
Räägin teile midagi.
Inimesed, kes esimestena siia tulid,
kes siia teatud aegadel tulid,
tulid siia selleks, et tööd teha.
Loomulikult sind rõhutakse,
sind tülitatakse, sind koheldakse ebaviisakalt...
Oled nagu tühi koht.
Mu boss on ülirange.
Teda häirib isegi see, kuidas ma luuavart käes hoian!
"Nii ei pühita. Kutsud seda pühkimiseks?"
"Kas nii pühidki rämpsu kokku? Hoiadki seda vart nii?"
"Nii ei koristata, nii ei pesta põrandat".
Ta norib kõige kallal.
"Nii ei kõnnita!" Kuidas ma siis kõndima peaksin?
Või siis ahvis mind.
Ma kõndisin ja ta naeris:
"Kes niiviisi kõnnib?"
"Kas sa ei suuda isegi nii vanana normaalselt kõndida?"
Siis hakkas ta mu käsi väänama.
Haaras mu käest kinni ja ütles: "Võin su tükkideks rebida!"
Koju tulles olid käed sinikaid täis.
Tegin neist isegi pilti.
Sinikad kätel, sinikad kaelal.
Vahel annab ta mulle kuklasse võmmu. Lihtsalt astub selja taha ja põmaki!
Lihtsalt nii!
Kuidas ma saanuks seda su emale öelda,
või sulle või oma vennale?
Ükskord oli asi väga hull.
Väga hull. Ta ründas mind, et mind läbi peksta!
Ta tõukas mind, mul lendasid prillid eest.
Õnneks need katki ei läinud, sest need on kallid.
Miks sa politseilt abi ei otsinud?
Kullake, see asi on keeruline.
Võid politsei poole pöörduda, aga...
Sul on tunnistajaid vaja.
Ta ütles mulle otse näkku: "Esita nii palju kaebusi, kui tahad".
"Ma saan endale advokaate lubada, sina mitte".
"Vaatame, kuidas sa rahata hakkama saad," ütles ta.
Ta väärkohtleb mind. Seda ta teebki.
Füüsiliselt, moraalselt, vaimselt.
Rahaliselt ka. Ta väärkohtleb mind igal võimalikul viisil.
Ta kiusab sind, narrib sind, naerab su üle.
Võid mu peale vihane olla, sest me suhe pole just parim olnud,
sa ei pruugi minuga rahul olla, aga ma usun,
et sul on piisavalt südant, et mind aidata.
Selle kohta kirjutada, seda filmida, et ma siit pääseksin.
Ma ei kannata seda enam välja.
Sa oled ainus, kellega saan...
Ma ei suuda.
Olen ajakirjanikuna alati vägivalda paljastada üritanud.
Tahtnud anda sõna neile, kes teiste tõttu kannatavad.
Olen kirjutanud sõjast, vangide piinamisest
ja sellest, kuidas immigrantidest töölisi nagu mu isa väärkoheldakse.
Hiljem taipasin seda, et valisin need teemad,
sest üritasin mõista vägivalda mu oma peres.
Miks mu isa meile nii haiget tegi?
Ma ei tea, mida teha.
Noh...
Mida sa teeksid, kui see oleks keegi teine?
Ta kuulab ukse taga pealt.
Kullake, siin on kõik dokumendid, mille olen kokku kogunud
viimase 12 aasta jooksul, kui selle mehe heaks töötanud olen.
Siin on ametlikud töötunnid, mille eest tasu sain,
ja siin on mitteametlikud töötunnid.
Pidin need eraldi kirja panema,
sest ta maksis nende eest eraldi.
Kas näed seda vahet?
Palun, kui saad,
anna mulle mõni idee, aita mind kuidagi.
Või otsi keegi, kes mind aidata saaks.
Jah, aitäh. Varsti räägime uuesti, kena päeva.
Suur aitäh. Suur, suur aitäh. Nägemist.
Mis juhtus?
Ilma tõenditeta ei võta keegi juhtumit vastu.
Nupud on iseenesest mõistetavad.
Taskus pole seda näha.
Kardan, et ta tööandja võib seda märgata.
See oht on alati.
Sa kasutasid sama mudelit. - Kasutasin seda Ukrainas?
Kas kandsid seda kotis või pluusi all?
Pluusi all. - See on keerulisem.
Seda, mida kaadrisse saad, on raske kontrollida.
Juhtuda võib tähtsaid asju, aga kui sa neid lindile ei saa...
Nii juhtus paari mu sõbraga.
Nende filmitud tõendeid ei saanud kohtus kasutada.
Pildi kvaliteet oli kehv, heli oli kehv...
Õpetame talle homme, mida teha.
See on kaamera põhiosa.
Seda hoia taskus.
See on objektiiv.
See filmib ja see läheb siia.
Näed seda? - Jah.
Näed? Paned selle näiteks siia.
See filmib rinna kohalt.
Lükka see sisse, kui tunned...
Kui asi tõsiseks läheb.
Samast nupust lükkad selle sisse. - Selge.
Tunnen tolles majas nagu...
Nagu need seinad langeks mulle peale, nagu need lämmataksid mind.
See on nii veider. Paik on ju nii kaunis.
Ma ei tea. - Maja on kaunis.
Võid tund aega puhata. - Tunnikese.
Ära vasta!
Miks mitte?
Issand!
Vaata, kas ta hakkab meile iga päev helistama.
Mu isa tahab täpselt teada, mida ta lähedased teevad.
Ta arvab, et kõik peaksid talle kõigest ette kandma.
Ma ei tea, kuidas seda kutsuda...
Kontrollifriik.
Kas ta teeb nii ka su emaga? - Kõigiga!
Sa ei saanud midagi ilma tema teadmata teha.
Meil oli näiteks lauatelefon.
Kuu lõpus, kui arve saime, tahtis ta ka kõneeristust,
et näha telefoninumbreid, kestust,
kõne aega, kuupäeva ja nii edasi.
Ta tuli ja küsis: "Kes sellel numbril helistas?"
Ma vastasin: "Mina. Helistasin pinginaabrile Marianale".
"Millest te 23 minutit rääkida saite?" Kust mina teadsin?
Ma ei teadnud. "Kus sa olid?"
"Näitetund lõppeb pool kolm. Miks sa kolmest kodus polnud?"
"Kunstikoolist jõuad koju kümne minutiga".
Ja siis?
Vahel teed sa täpselt sama.
Ma ei ole nii hull, usu mind.
Ma pole selline, Radu.
Lihtsalt mõnikord...
Kui ma selline oleks, poleks me koos.
Tahad väita, et kannataksid selle välja?
Lähed ära ega helista mulle, sa ei räägi minuga üldse.
Tean, et sa ei taha teada. - Jah, ei taha.
See see ongi.
Mina annan sulle ruumi, sest tean, mis tunne on, kui sind lämmatatakse.
Viimane, kes ütles, et olen oma isa moodi,
oli mu eksmees, kes jättis mind viis kuud pärast pulmi maha.
See pani mind taipama, et isa vägivald on osake minust,
nagu nähtamatu käsi või lisakops.
Kartes, et ma haiget saan, tegin haiget neile, keda armastasin.
Selleks, et vägivalla küüsist pääseda, pidin endasse kaema.
Kui ma poleks toona seda teinud, ei saaks ma praegu isa aidata.
Seal ta ongi.
Siin on isa ülemust näha.
Neli tundi, sulle maksti nelja tunni eest.
Aga sa...
Jah, aga...
Nad räägivad ju rahast?
Ta maksab talle.
Võtab raha rahakotist välja.
Kolmsada kuuskümmend üks.
Palju see on? - 361 eurot.
Talle annab ta ühe euro.
See ongi me tõend. Maksmata palk.
See on ülitähtis, ma tähistan selle ära.
Need on ametiühingust.
Tema ametlike töötundidega.
Nende andmete põhjal.
Siin on tunnid, mis isa päriselt tööd tegi.
Ja nende vahe.
Siin on töötunnid, mis ta lisaks töötas.
Nende eest ei makstud makse. Pensionifondi.
Seda peaks olema kerge tõestada, kui tolle kuu toodangut vaatad.
Kas ta pakendas miljon veinipudelit
kahe töötajaga, kes neli tundi päevas töötasid?
Tahan mõnda teist faili vaadata.
Tere, tütreke Lina.
Tahtsin täna sinuga rääkida.
Tahtsin sinuga jagada asju, mida ma varem jagada ei suutnud.
Vahel olen ka mina masendunud. Tahtsin, et sa seda teaksid.
Olen mees, aga mitte raudmees.
Sageli...
Tunnen end sageli väga kehvasti.
Pean tunnistama, et ma ei saa sulle nendel hetkedel helistada.
Kardan, et puhken nutma.
Kui olid väike, suutsin sinuga vaevu rääkida. Su ema teadis selle põhjust.
Rääkisin natuke, aga siis jäin sõnatuks.
Ma ei suutnud ilma pisarateta rääkida,
ilma selleta, et kurgus pitsitaks.
Siis pidin lõpetama, et sa seda ei näeks.
Arvan, et peaksime teineteisele andestama selle,
mida me teinud oleme.
Su isa...
Isa armastab sind ja soovib sulle parimat.
Olen oodanud terve elu, et isa suust neid sõnu kuulda.
Et ta näitaks omamoodigi, et ta mind armastab.
Ta soov meid liita saabub samal ajal, kui mu sees uus elu kasvab.
Kas näete lapse sugu? - Ei vaadanud.
Uurime selle koos välja.
Jah, ta on tüdruk.
Seda on siit näha.
Siin on jalad, põlved ja tallad.
Üks, kaks.
Kas see on ta jalg? - Jah, reis.
Vaata, maks, magu, selgroog.
Sõnum isalt ja laps mu üsas
panevad mind minevikku uues valguses nägema.
Tahan naasta Moldovasse, paika, kust põgenesin,
et mõista, kust vägivald me peres pärineb.
Näita talle oma tunnistust.
Ja ranitsaid, mis ta saatis.
Lapsepõlve tugevaim mälestus on hirm isa ees.
Kartsime, et saame kere peale, kui kodu korras ei ole.
Kui kehva hinde saime.
Kui ei meie õega ega me ema täiuslikud ei olnud.
Issi!
Vaata.
Täna sain sama luuletuse eest, mille ette lugesin, kümne.
Eelmine nädal sain üheksa.
Loodan, et jääd mu hinnetega rahule.
Siin on ranits, mille saatsid. Siit on see natuke katki.
See meeldib mulle väga ja loodan, et see peab kaua vastu.
Kasutan seda juba teist aastat.
Sõitsin Itaaliasse, et teda aidata, aga see kohtumine
meenutas mulle, et ta ei olnud mitte alati ohver.
Eks seleta seda, räägime sellest.
Mida ma tegin, et säärast peksu väärida?
Mida mu õed tegid, mis nii halb oli?
Kas kutsud seda peksuks?
Sa andsid meile oma püksirihmaga peksa.
Viimane kord peksid meid, kui üritasin end kaitsta.
See oli vaid te ehmatamiseks mõeldud.
Nii et lapsi on normaalne peksuga ehmatada?
Selle asemel, et öelda:
"See oli halb, kui nii teed, juhtub see".
Las küsin seda uuesti, et õigesti aru saada.
Sina ei saanud kunagi aru, et su isa käis neljal kohal tööl,
et leiba lauale tuua.
Kas arvad, et mul oli aega teiega istuda
ja tundide kaupa kõike seletada?
Mis mõtet oli pingutada,
häid hindeid ja auhindu saada,
kui sisimas tundsid ikka, et sa ei vääri midagi?
Et kellelegi tõestada, et midagi väärt oled?
Milleks see, kui sisimas õnnetu oled?
Mis sa arvad, kust need tunded pärinevad?
Tahan teada, kuidas saad otsa vaadata 5-, 6- või 12-aastasele lapsele
ja nad läbi peksta?
Võib-olla sa ei teegi seda.
Tahan seda mõista, sest ma ei taha kunagi seda teha.
Tore, aga sa ei kuula mind üldse.
Kuulan.
Meie põlvkond ei arvanud oma vanematest halba.
Ütlesime endale, et elu on selline, me peame edasi elama.
Kõik teised inimesed tegid sama
ja nende lapsed ei virise selle üle!
Sa ei tea seda.
Jah, aga ma ütlen seda.
Mäletan seda selgelt. Andsin vahel harva sulle mõne laksu.
Kas tead, kui väga see haiget teeb?
Mul on tülitsemisest kõrini.
Kõrini depressioonist, oma probleemidest! Vahel ka endast!
Iseendast!
Ka teistel on minust kõrini.
Moldova
Tundsin suurt häbi.
Mäletan toda tunnet hästi. See häbi oli kõikehõlmav.
Pärast seda, kui ta me peale karjus või meid peksis, kui emaga tülitses,
ei tahtnud ma, et keegi teine mind näeks.
Kui ma välja läksin,
lootsin, et keegi ei maini seda.
Teeme näo, et midagi pole juhtunud.
Uks on seesama.
See on mu lapsepõlveuks.
Vaata, kui ilus sa olid, õeke.
See on mu lemmikfoto sinust.
Tundsin alati, et oled minust täiskasvanulikum.
Võib-olla emotsionaalselt.
Ka mina tundsin seda,
aga mind kaitsti rohkem.
Sul on temast rohkem halbu mälestusi.
Ma ei mäleta seda hästi,
aga sa rääkisid mulle, mis juhtus.
Mäletan, et elu läks hullemaks siis, kui siia korterisse kolisime.
Nutsime igal õhtul oma toas.
Isegi kui meie tülitsesime,
siis kui midagi sellist juhtus, nutsime alati üheskoos.
Vajasime teineteist, nii et olime sunnitud ära leppima.
Kas mäletad? - Jah.
Võisime pahastena magama minna,
aga kui ema ja isa tülitsesid,
kui isa emale haiget tegi,
unustasime oma tüli.
Eks see aitas meil mõnes mõttes paremini läbi saada.
Meil? 100%.
See oli kõige...
Lõime ohu vastu ühisrinde. - Jah.
Me olime ainsad, kes teadsid, mis toimub.
Keegi poleks niikuinii seda mõistnud.
Mu ema näol oli alati kurbust, mis murdis mu südame.
Kui olin kuuene,
tõukas mu isa ema köögis vastu rõduust.
Klaasikillud lõikasid ta nägu ja immutasid ta kleiti verega.
Ma hiilisin külmkapi tagant välja, haarasin õel käest
ja peitsime ennast tuppa voodi alla.
Palvetasime, nagu olime ennegi palvetanud, et ei jääks tast ilma.
Lisa värvi paralleelsete joontega.
Jah, ma tean.
Olen su juukseid ennegi värvinud, lihtsalt mitte tükk aega.
Tõsi.
Mul veab, sest mul on kolm tütart, kes mu juukseid värviks.
Olen seda isegi teinud.
Ja said hakkama? - Ikka, vaatasin peeglisse.
Tagant värvin tunde järgi, aga...
See töötab.
Kui sain teada, et mul on vähk,
arvasin, et kõik on läbi.
Mu õde suri ka vähki, nii et arvasin, et mu aeg on otsas.
Arvasid, et see on otsas? - Arvasin, et ei jää ellu.
Jalutasin tänavatel,
vaatasin ringi ja tundsin,
nagu näeksin puid esimest korda.
Aga...
Jumal on kõikvõimas. Ma sain terveks.
Vähk on läinud.
Pärast seda sa muutusid.
Jah, ma muutsin oma suhtumist ellu.
Pärast haiguse üleelamist otsustasin,
et endaga ei tasu nii range olla.
Otsustasin, et väärin rohkem vabadust.
Lubasin endal teha asju, mida ma varem endale ei lubanud.
Et ma ei pea alati tegema seda, mida su isa käsib.
Otsustasin, et mul on selleks õigus.
Öelda ja mõelda midagi muud.
Vanasti olin naiivne nagu laps, unistasin palju.
Arvasin, et vahet pole, mis juhtub, küll kõik korda saab.
See pole päris nii. Pead selle nimel vaeva nägema.
Pead asjad läbi mõtlema.
Ja ongi kõik.
Nüüd on mul hoopis teine nägu. Aitäh, kullake.
Kas meeldib? - Jah, väga ilus.
Nüüd end nähes mõtlen, et näen kena välja.
Suur aitäh sulle. - Aga palun.
Aitäh abi eest.
Ta on kukk Peeter.
Vanasti laulis ta mulle alati.
Ta pistis plehku, ema. - Unustas mu ära.
Kui ta ostsin, lehvitas ta tiibadega ja kires.
Ta pole mind talve jooksul näinud.
Nüüd filmib kaamera meid mõlemat.
Nii, las ma näitan sulle oma lapsukest.
Kas igatsesid mu järele?
Igatsesin sind nii väga!
Nägin sind ju suvel.
Ei, eelmine aasta. - Igatsesin nii väga su järele.
Sellest on aasta aega möödas.
Ma mäletan...
Mu vaene ema pidi kolme tütre jaoks kaasavara leidma. Ma olin neljas.
Tema mind ei tahtnud, ma olin isa laps.
Olin pigem isaga koos.
Isa õpetas mind sööma. Meil ei olnud kahvleid.
Ta ütles: "Kullake, hoia kätt nii".
"Võta kinni ja pane suhu".
Seda ei unusta ma eal.
Vanaema, aga su vend? - Ion.
Räägi, kuidas ta suri.
Ta õppis neljandas klassis rumeeniakeelses koolis.
Meil oli palju lambaid.
Vanem vend Gheorghe käis koolis hommikuti.
Ion käis koolis pärastlõunati.
Ion viis lambad hommikul karjamaale
ja ootas, et Gheorghe kohale jõuaks.
Ta jäi tihti kooli hiljaks. Üks kord, kaks korda...
Õpetaja ei olnud halb mees. Ta...
Ta vihastas, sest muidu oli Ion hea õpilane.
Ta vedas ta laua tagant välja ja murdis ta jala.
Ta põlve. Lõpuks suri ta ära.
Ja siis...
Inimesed üritasid isa veenda,
et ta õpetaja kohtusse annaks.
Mehe naine oli mu esimese klassi õpetaja.
Isa ütles: "Ei, ma matsin just poja maha".
"Tema lastele peaks isa alles jääma".
Ta andestas mehele.
Tõesti? - Aga pisi-Ionist oli ta ilma.
Mäletan seda.
Vaata seda!
Meil oli probleem...
Aitab jutust!
Sa ei tea midagi, tola!
Virutan sulle pudeli näkku! Tee tööd edasi!
Löön su maha! Löön maha!
Sa ei teinud tööd ära! - Tegin, aga sa ei maksnud mulle.
Ära puuduta mind! - Löön su maha!
Kao siit, kuniks ma tööd teen!
Sa oled kasutu!
Oled kasutu!
Oled kasutu! Täiesti kasutu!
Sa ei oska mitte midagi teha!
Oh sa.
Mida tänase kohta öelda oskan?
Mu ülemus...
Tööandja, nagu neid kutsutakse.
Ta ründas mind ilma põhjuseta.
Üritan leida kedagi, kes mind haiglasse viiks.
Ise ma sõita ei saa.
Mu jalg ei liigu.
Ma ei suuda seda järelegi vedada, ei saa seda puudutada.
Vaatame, millega see jama lõpeb.
Immigratsiooni juriidilise uurimise assotsiatsioon
Itaalia
Olgu.
Ta tõukas mind tõstuki otsa.
Nahk, kuidas öeldagi, läks krussi.
Läksin haiglasse.
Ta teeb mulle pidevalt viga.
Lisaks kõigele...
Mul on dokument. Ta ajas mu minema.
Ütles: "Oled hull".
"Kohe näitan sulle, kui hull. Viskan su välja".
Ta sundis mind mingeid vaimse tervise analüüse tegema.
Need tehti siin.
See ajab nutma.
See, et sind hulluks kutsutakse...
Ja mis siis juhtus?
Kohe näitan. Mul on...
Siin on psühhiaatri paberid.
Maksin ise selle kinni, ta ei maksnud midagi.
Võime seda talt nõuda, see on uskumatu.
Siin on kalender, siin on mitteametlikud ületunnid.
Samad, mis siin kirjas on? - Ei.
Ta hävitab need igal aastal, aga need peitsin ma ära.
Ta tegi seda.
Seepärast võtsingi need kaasa.
Alles siis, kui sa mul eelmine kord külas käisid,
nägin, kui palju valu sa endas kannad.
Mõtlesin pikalt selle üle, mida sa mulle rääkisid.
Mida ma siis nii valesti tegin?
Millise vea ma tegin?
Arvasin alati, et tegin te heaks kõike.
Sa saatsid meile raha ja arvasid, et sellest piisab. Rahast ei piisa.
Ma ei teadnud, mis on vaesus.
Mu jaoks oli tähtsam see, et oled lahke,
et kallistad ja musitad mind, et mind armastad ja rahulikku kodu pakud.
Mul on väga kahju,
et ma ei suutnud välja näidata, kui väga teid armastasin.
Et ei suutnud seda õigesti näidata.
Loodan, et näed, et ma pole enam sama inimene.
Saan nüüd aru, et olen vigu teinud.
Kui saaksin ajas tagasi minna, siis muudaksin asju.
Tean, et ma seda ei saa. See on võimatu.
Radu, ma lähen preestri juurde. - Kas võin seda filmida?
Kui preester lubab.
Tere, isa. - Ole õnnistatud.
Sooviksin teiega rääkida.
Lootsin, et kuna täna on siin vähem rahvast...
Mu hingel on raske koorem.
Mu keskmise tütre nimi on Lina.
Ta sai koolis hästi hakkama,
aga teate ju, kui raske on lapsi ohjata.
Nad võivad kergesti pattude ohvriks langeda.
Mida peaksin tegema nüüd, kui taipasin, et tegin asju valesti?
Ma eksisin. Nüüd tean, et lapsed vajavad rohkem vabadust.
Läbi nende õpetamise, olid sa range või mitte,
kasvatasid neid hästi.
Hoidsid neid kiusatustest ja halbadest otsustest.
Kui see tüdruk lõpetas kooli
ja saavutas endale seatud sihid,
tähendab see, et õpetasid teda hästi.
Milleks muretseda lapsi õpetades tehtud vigade pärast?
Las su laps mõtleb parem sellele,
kuidas tema sinu hülgas.
See, et tunned laste ees süüd, on väär.
Kas võin nüüd minna? - Jah.
Aitäh. - Tänan.
Vabandust?
Tahtsite mind näha? - Jah.
Siin on mu esimene küsimus.
Ütle, miks sa tööle ei ilmunud.
Millal? - Ükspäev.
Olen ju kohal! - Seadus nõuab seda.
Pidid tööle tulema. - Keegi ei räägi mulle midagi!
Sa pead ise enda töö eest vastutama!
Aga...
Tööle mitteilmumine on tõsine rikkumine.
Aga ma ei...
Võin sind selle eest vallandada.
Ei, ei, oota... - Pane ise amet maha.
Ei, ma ei taha ametit maha panna.
Olen alati tööd teha tahtnud ja normaalset pensionit saada.
Seadused on selged. Anna allkiri.
Ma ei anna mingit allkirja enne, kui oma advokaadiga räägin!
Nüüd aitab. Kao siit.
Ei, aga... - Kao välja!
Tead, et mul on advokaat, nii et tahad must lahti saada!
Mina olen see, kes teisi käsutab!
Ma tean. - Mina!
Aga sa ei öelnud... - Annad vastust mulle!
Ma ei taha ametit maha panna. Ei taha!
Pole midagi, hr Pawel, me näeme teda kohtus.
Eks mine sisse, ma asun tööle.
Sean selle paika.
Nii, filmin sind.
Kuidas läheb, vanaema?
Kuidas läheb? - Vanaema pisitüdrukuke.
Olen ju kasvanud?
Kena ja ümar. - Vaata.
Kui ema ja Diana rasedad olid, olid nende kõhud kleenukesemad.
Ütlesin, et kui nad rasedad olid, olid nende kõhud kleenukesemad.
Loomulikult.
Tema on tüdruk. - On.
Tüdrukud teevad kõhu ümaramaks, poisid teravamaks.
Tema on tüdruk.
Kas on abi vaja, hr Pawel? - Ei!
Lõpetan enne, kui üles jõuad.
Ema, kas tomatid lähevad kasvama? - Tuled suvel neid sööma.
Need on magusad ja maitsvad, mitte nagu poetomatid.
Lina küsib, mitu korda abielus olnud oled.
Kolm korda. - Kolm korda.
Isaga polnud teil kiriklik pulm, sest ta oli kommunist.
Ta ei uskunud jumalasse.
Noh, ta...
Ta uskus, aga ta ei saanud midagi teha.
Kas mõni vanaema abikaasa peksis ka teda?
Ei tea. Kas mõni su abikaasa peksis sind?
Ei, ta oli kuulekas naine.
Oskasin nendega toime tulla.
Teda üllatas see, et mul nii palju võimu oli.
Olid hea psühholoog.
Nägid, et ta oli agressiivne. - Mul oli psühholoogiakraad.
Oskasin temaga toime tulla.
Ta ütles naabritele: "Millal teda peksta jõuaksin?"
"Kui lähen magama, teeb ta tööd, kui ärkan, teeb ta tööd".
Kui ta oli purjus ja tahtis tülitseda, katsin talle laua.
Valasin talle klaasi veini, pesin ta jalgu.
Ta kohtles meest austusega.
Ütlesin: "Hommikul räägime".
Kas oled peast segane?
Sellest ajast saati, kui tagasi tulid, kritiseerid kõike.
Ma ei teinud seda, ei teinud toda.
Sest sa ei kasuta oma pead!
Ma ei suuda.
Ära tee seda nägu. Lõpeta see parem kohe ära.
Käisid alati lastele kurtmas. Muudkui mängisid ohvrit!
Ma ei öelnud tüdrukutele su kohta sõnakestki halba!
Ei öelnud... - Tegid mind nende ees maha!
Kõik mu lapsepõlve õhtud olid sellised, täis lõputuid tülisid.
Ma tahtsin vaid suureks saada ja siit paigast põgeneda.
Nüüd saan olla siin, kus on kõige valusam,
senikaua, kuniks me kõik ära paraneme.
Eest ära, Liuda, rohi see puhtaks, siis kastame ära.
Tõmba koos juurtega välja.
See on lill. - Miks selle välja tõmbasid?
Miks need siia panid?
Need on lilled.
See küll ei ole, see on umbrohi.
Pane küünal juba paika!
Nende mälestuseks.
Nad olid head inimesed, me pere eksisteerib vaid tänu neile.
Tee rutem.
Kes teab, mida su vanaemata juhtunud oleks?
Tee rutem. - Tänu talle sündisid sina.
Puhaku nad rahus.
Su vanaisa tuli rindelt koju erinevate hädadega.
Ta sai peapõrutuse ja see tekitas talle närvihädasid.
Talle maitses kangem kraam.
See tegi kõhu tuimaks. - Ega ta niisama joonud.
Ma rääkisin! - Vabandust.
Niisiis...
Ema hoolitses asjade eest.
Tema valmistas ka brändit.
Ema tegi põhimõtteliselt kõik töö ära.
Ajas lõikuseks mehed kokku, tegi veini.
Kui vajad vankrit, küsi emalt. Vajad traktorit, küsi emalt.
Vajad remondimeest, ema teab mõnda.
Mu isa oli rätsep, hea rätsep.
Ta oskas mida tahes õmmelda.
Aga inimesena?
Ta oli heasüdamlik.
Kui ta jõi, siis tülitses ta ka emaga.
Kui ema teadis, millal suu kinni panna,
rahunes isa maha.
Kui ta aga suud kinni ei pannud, oli talle keretäis soolas.
Kui sai, põgenes ema ära. Kui ei saanud...
Kui isa ta kätte sai...
Eks nad kaklesid, aga siis rahunes isa maha ja kõik oli jälle hästi.
Usun, et nad andestasid teineteisele.
Usun, et nende hinged on hauataguses elus rahul.
Kumbki neist ei surnud vihasena.
Usun, et isal oli surres palju kahetsusi.
Pärast ema surma nuttis ta tihti.
Ta nuttis iga kord, kui ema mainiti.
Mu ema ei pidanud kunagi ta peale pikka vimma.
Ei vihanud teda kunagi.
Isegi kui isa midagi valesti tegi, andestas ema talle alati.
Halloo? - Miks sa vastasid?
Nõbu helistab. - Sa poleks pidanud vastama!
Kas see pole mitte seal?
See on su enda süü, sest segasid GPS-ile vahele!
Jah, aga...
Siis pane ometi juba suu kinni!
Kuidas läheb, vennas?
Kes sind nii sõitma õpetas?
Jänkukesed!
Annad jänkudele süüa?
Kuidas sul ja Tamaral läheb?
Kuidas sul Tamaraga läheb?
Saate läbi või tülitsete ikka?
Nüüd, kui lapsed siin on, magab ta teises majas.
Nad on sel nädalal siin.
Ja kui lapselapsed ära on? - Magab ta siin.
Kartsin, et tulin kehval ajal.
Ei?
Meil on kõik hästi. - On?
Miks ei peaks olema? - Ei tea.
Mis tal siis viga oli, tädi Tamara?
Tädi Stela kutsus teda joodikuks.
Käskis tal vähem juua.
Siis röökis ta minu peale, et ma pidanuks tema poolt olema
ja ütlema, et ta ei joo.
"Kuidas saan öelda, et sa ei joo, kui sa jood?"
Mul on kõrini. Olen terve elu üksi olnud.
Kõlab kuidagi tuttavalt, kas pole?
Tead, Lina,
mõtlesin alati, et kui su isa kodus oleks, oleks su ema elu sama kehv.
Ema ja isa? - Jah.
Olen täiesti veendunud, et nende elu oleks hullem.
Mõtlesin alati, kuidas te emaga hakkama saite.
Võib-olla pole su isa nii hull, aga minu mees peksis mind,
viskas mind majast välja, loopis mind kividega.
Kui ta Hispaanias töötas, tuli ta koju oma armukesega.
Mida kõike ta minuga ei teinud!
Miks sa talle andeks andsid?
Lina, ma olen alati mõelnud, et kui lapsed koju tulevad
ja ma lapselapsed saan,
ei armastaks ükski teine mees neid nagu oma lapsi.
Oleme valmis. - Meie ka.
Kas annad liha jaoks kausi?
Kas see sobib?
- Jah.
Sobib ikka.
Kui ma vaid leiaksin korteri, kas või ühetoalise.
Milleks? - Ma ei saa selles majas elada.
Kas sul polnud mitte korterit?
See ei ole minu nimel.
Näen, et sul on juba plaanid paigas.
Ühel hetkel saabub hetk, kui pead end esikohale seadma.
See stress on juba maohaavandeid ja isegi vähki tekitanud.
Ma ei taha enam seda.
Siin kandis on agressiivsus ehmatavalt igapäevane.
Väiksena tundsin, et ma ei suuda sellega võidelda.
Kui ajakirjanikuks sain, üritasin oma kirjutistega midagi muuta.
Nüüd taipan, et ainus koht, kus midagi muuta saan,
on mu oma pere.
Mu kaunis tütreke.
Lõpuks ometi oled siin.
Teise osapoole advokaat võttis minuga ühendust,
et uurida, kas saaksime leppe sõlmida.
Ajasime juttu.
Räägime palga kompenseerimisest.
Lisatundide hüvitamisest
ja hüvitusest ebaviisaka käitumise eest,
mida te tööandja poolt tunda saite.
Ärge unustage, et kohtuasi võtab aega ja nõuab pealtnägijaid,
kes on te tööandjat oma silmaga näinud
ja kes saavad vande all kinnitada:
"Jah, nägin kuidas see mees töötas kaheksast kaheksani,"
"isegi nädalavahetuseti".
Siis on veel moraalne kahju.
Selle kohta on meil tõendeid, sest filmisite seda.
See, millise hüvituse kohtunik selle eest määrab,
erineb suuresti.
Ma olen väsinud.
Olen rampväsinud.
Vaimselt ja füüsiliselt.
Loomulikult tahan, et see asi juba läbi saaks,
aga mitte suvaliselt, vaid õigesti.
See on teie otsus ja see on raske otsus.
See lugu on pikk ja keeruline.
See on kestnud aastaid. - Aastaid, jah.
Pärast kõige selle üleelamist
pole lihtne öelda: "Sõlmime kokkuleppe".
See, mida te videolt nägin,
on nii füüsiliselt kui ka vaimselt väga traumaatiline.
Sulgen ukse.
Tere.
Kas olete leppega nõus?
Olen. - Väga hea.
Kas olete nõus sellega, mis on öeldud?
Olen. - Väga hea.
Tänu jumalale, et see nüüd läbi on.
Issandale tänu!
Jah, see on nüüd läbi.
Tore. Tuleme koju seda tähistama.
Seda tuleb tähistada.
Korralikult.
Mul on hea meel, et isa eest sai õiglus jalule seatud.
Ta endise tööandja makstud raha tähendab rahulikumat vanuripõlve.
Ja teadmist, et kurjust saab võita.
Kas filmid?
Sul ei tulnud und? - Ei.
Saatsin Linale sõnumi ja ta vastas siis, kui olin magama jäänud.
Saatsin sõnumi vastu. - Liiga hilja.
See ajas mind üles ja...
Mis kurat see veel on? - Öölamp.
Et ei peaks suurt tuld kasutama.
Teised pole piisavalt eredad ja neil on raske pirne vahetada.
Ära haugu!
Lõpeta ja mõtle oma peaga!
Mind ajab närvi see, kui sa oma pead ei kasuta!
Kas sa ei suuda seda teha? - Võib-olla mitte.
Mis mõttes, võib-olla mitte?
Kannatust, kannatust...
Vahet pole, kuidas pingutad. Sa ei ole piisavalt hea.
Oled alati halb, halb, halb.
Olen alati kartnud seda, et ma ei saa üksi hakkama,
et ma ei pea vastu, et mul pole piisavalt raha.
Aga tema käitub nii. Ta arvab, et mina eksin alati.
"Miks selle sinna tõstsid? Miks sa seda või teist ei teinud?"
Kõik on alati minu süü.
Kui lastekodus üles kasvad,
pole sul elukogemusi.
Sa ei näe, milline pere peaks olema, kuidas isa ema kohtlema peaks.
Elu koos kasuisaga oli väga veider.
Ma ei saanud emaga lähedaseks.
Kaotasin ema, aga isa oli mul alles.
Siis kolisime kasuisa juurde ja ma jäin ka emast ilma.
See oli liiast.
Ma tean, kallike, ma tean.
Lõin kord oma kasuisa.
Ma ei tahtnud, et sul kasuisa oleks.
Seepärast ei jätnudki ma teda maha.
Sa lähed varsti minema, sul on oma elu.
Ka mina pean otsuseid langetama.
Jah.
Rahu, rahu.
Pärast Asteri sündi tunnen, et esimest korda elus
on vaenupooled mu sisimas lõpuks rahu sõlminud.
Õpin tundma uut, habrast universumit,
kus armastus haiget ei tee.
Aster!
Vaata, ma näen me maailma!
Teen iga päev tööd,
et mu tütre elu oleks rahulikum, kui ta pere eelnevate põlvede omad.
Tahan sülle!
Tahan su kõrvale istuda!
Issi, ma armastan sind! - Mina armastan sind ka.
Mis siin kirjas on?
- Kas loeksid selle ette?
Siin on kirjas...
Miks sa kurb oled?
Kui suuremaks saad, siis ütlen.
Miks sa kurb oled? - Kui suuremaks saad.
Ütle kohe!
Vahel on inimesed lihtsalt kurvad.
Aga miks sina kurb oled?
Anna musi, siis enam ei ole.
Palun.
Loe mulle ette.
Tõlkinud Kadri Korp Iyuno