Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Äiti.
Äiti, haluamme laulaa vain yhdeksään. - En tiedä. Katsotaan.
Vain 15 minuuttia.
Tee se. Miksi olet tolaltasi?
Jää, kunnes he aloittavat.
Valmiina? - Hyvää iltaa, isä.
Olemme kaivanneet sinua.
Valmistelimme pienen esityksen, jossa on lauluja ja runoja.
Mutta ensin haluan esitellä sinut ystävälleni.
Äiti antoi tämän papukaijan syntymäpäivälahjaksi.
Sen nimi on Kira. Se on vähän ilkeä.
Se ei ole vielä tottunut meihin. Katso.
Isä, laulan sinulle laulun, en Moldovan kielellä, vaan espanjaksi.
Laulun nimi on "Canción para Ana".
Soitan kitaraani Analle.
Kuule, kuule tämä lauluni.
25 vuotta sitten isäni lähti ulkomaille töihin.
Kommunikoimme VHS-nauhoilla, jotka saapuivat Italiaan bussilla.
Hänen lähdettyään kotimme oli vihdoin hiljainen.
Isä, haluan näyttää jotain, mitä opin näyttelemiskurssilla.
Valerica harjoitteli kanssani. Hänkin oppi sen.
Pieni kisuli... Miau, miau.
Tässä maitoa juotavaksi.
Ja koira myös. Hau, hau.
Minä lähdin Moldovasta 18-vuotiaana ryhtyäkseni toimittajaksi.
Keskusteluistamme tuli yhä harvinaisempia.
Kun hän soitti, tunsin raskautta rinnassani -
kuin jotain pahaa olisi tapahtumassa.
Elääkseni ilman pelkoa välttelin häntä.
Sitten sain häneltä huolestuttavan viestin.
Lina, elämäni Italiassa näyttää tältä.
Auta minua, ole kiltti.
Pakkasithan molemmat kamerat varmuuden vuoksi?
Pakkasin.
Entä kaulusmikrofonit? - Pakkasin.
Tarvitsemmeko valoja ja muuta? - Emme. Olemme valmiit.
Oletko valmis tapaamaan hänet?
Tapasin Radun, työparini, kun teimme töitä uutishuoneessa Romaniassa.
Pyysin hänet mukaani, vaikka hän tunsi isäni vain tarinoistani.
Tarvitsin jonkun, jonka kanssa tunsin oloni turvalliseksi.
Pavel, GPS ohjasi meidät sillalle.
Menkää sen sillan ali.
Sadan metrin päästä kääntykää oikealle.
Tie jatkuu. Seuratkaa pensasaitaa.
Hienoa. Täälläkö isäsi asuu?
Tässä talossa, mutta sisäänkäynti on eri.
Hän on työläisten siivessä.
Hei.
Mitä kuuluu? - Miten matka meni?
Oletteko kuolemanväsyneitä vai jaksatteko vielä?
Hei, kulta. Mitä kuuluu?
Hei. - Oletpa laiha, ressukka.
Vau, oliivipuita.
Näistä kasveista pidän huolta.
Mitä ne ovat? - Sitruuna- ja appelsiinipuita.
Vau.
Sinäkö pikkutyttönä?
Niin, minä pikkutyttönä.
Nämä olivat koulun päättäjäisjuhlat.
12. luokan tanssiaisetko? - Niin.
Heti sen jälkeen lähdin Yhdysvaltoihin.
Sitten opiskelin Romaniassa Iaşissa.
Se loppui siihen.
Emme asuneet yhdessä sen jälkeen.
Katso tuonne.
Vau.
Hän oli silloin merimies. - Hän näytti tosi erilaiselta.
Niin. Hän on nyt vanhempi.
Tämä on pihani.
Kuljen tästä joka päivä työmatkallani.
Tietysti, koska se on edessä.
Tässä ovat viinitarhat.
Tuolla... metsä kuuluu myös omistajille.
Ja tuolla on... Älä kuvaa rekkaa.
Mitä täällä on? - Tämä on työpaikkani.
En halua ongelmia.
Ja täällä...
Tämä on pääsisäänkäynti.
En saa käyttää sitä. Minä vain lakaisen ja leikkaan nurmikon.
Teen, mitä pitää tehdä.
Sopimus omistajien kanssa on, -
etten maksa vuokraa vastineeksi siivouksesta ja puutarhanhoidosta.
Mutta maksan bensani.
Näin auton.
Mitä? - Auto meni juuri ohi.
Ai, pomo.
Hän voi nähdä meidät. Radu, mennään.
Mitä tapahtui? En ymmärrä.
Hän näki auton.
Lähdetään. En halua, että hän näkee meidän kuvaavan.
Olisit kertonut heti, kun näit auton.
Pysäköikö hän?
Ei. Näin vain auton ajavan ohi. - Näitkö hänen pysäköivän?
En tiedä, isä. Hän vain ajoi ohi.
Odotetaan, että hän lähtee.
Katson, onko hän takapihalla.
Isäni on aina ollut hyvin ylpeä.
Hänen sukupolvelleen tunteet ovat heikkouden merkki.
Miesten on vaikutettava vahvoilta ja itsevarmoilta.
Heidän on hallittava perhettään rautaisella otteella.
Ei kenttää. - Minullakaan ei ole kenttää.
En tarkistanut, onko kenttää.
Mitä sinulle tapahtui?
Kerronpa teille jotain.
Ihmiset, jotka tulivat tänne ensin tietyssä iässä, -
tulivat tänne töihin.
Sitten sorretaan. Vainotaan.
Kohdellaan epäkunnioittavasti kuin sitä ei olisi mitään.
Pomoni on tosi ankara.
Häntä häiritsee jopa se, miten pitelen luudanvartta.
"Ei noin lakaista! Kutsutko tuota lakaisemiseksi?"
"Onko tuo muka roskien kasaamista? Noinko muka pidellään kahvasta?"
"Ei noin siivota tai mopata lattiaa."
Hän haukkuu kaikkea.
"Ei noin kävellä." Miten pitäisi kävellä?
Hän matkii minua. - Mitä?
Kävelen vain, ja hän nauraa.
"Mitä kävelyä tuo on?"
"Eikö tuossa iässä voi kävellä kuin normaali ihminen?"
Sitten hän alkoi vääntää kättäni.
Hän tarttuu käteeni ja sanoo: "Voisin repiä sinut kappaleiksi."
Palaan kotiin kädet mustelmilla.
Otin niistä jopa kuvia.
Mustelmia on käsivarsissani ja kaulassani.
Joskus hän lyö minua päähän. Hän tulee takaapäin ja pam.
Noin vain!
Miten saatoin kertoa sen äidillesi, sinulle ja veljelleni kotona?
Kerran tilanne äityi tosi pahaksi.
Tosi pahaksi. Hän kävi kimppuuni hakatakseen minut.
Hän tönäisi minua. Lasini lensivät päästäni.
Onneksi ne eivät hajonneet. Ne ovat kalliit.
Mikset ilmoittanut poliisille?
Kulta, se on monimutkaista.
Sitä voi mennä poliisin puheille, mutta...
Tarvitaan todistajia.
Hän sanoi minulle päin naamaa: "Tee niin paljon ilmoituksia kuin haluat."
"Minulla on varaa asianajajiin, sinulla ei."
"Katsotaan, miten pärjäät ilman rahaa", hän sanoi.
Hän pahoinpitelee minua.
Hän pahoinpitelee fyysisesti, moraalisesti ja henkisesti.
Taloudellisesti myös. Hän pahoinpitelee kaikin tavoin.
Hän kohtelee kaltoin, pilkkaa ja nauraa päälle.
Ehkä olet vihainen minulle. Suhteemme ei ole paras mahdollinen.
Et ehkä ole tyytyväinen minuun, -
mutta sinulla pitää olla sydäntä auttaa minua.
Kirjoita tästä, kuvaa sitä, jotta pääsen pois tästä tilanteesta.
En kestä tätä enää.
Olet ainoa, jolta voin...
En pysty.
Toimittajana olen aina pyrkinyt paljastamaan väkivallan.
Annan äänen ihmisille, jotka kärsivät muiden takia.
Kirjoitin sodasta, kidutetuista vangeista...
...isäni kaltaisista siirtotyöläisistä, -
joita työnantajat nöyryyttivät ja hyväksikäyttivät.
Vasta myöhemmin tajusin valinneeni tarinani -
ymmärtääkseni väkivaltaa perheessäni.
Miksi isäni satutti meitä niin paljon?
En tiedä, mitä tehdä.
No...
Mitä olisit tehnyt, jos kyse olisi ollut jostakusta muusta?
Hän on ovella kuuntelemassa.
Tässä ovat kaikki keräämäni asiakirjat.
Niitä on 12 vuoden ajalta.
Tässä ovat viralliset tunnit, joista minulle on maksettu.
Tässä ovat epäviralliset.
Ne piti kirjoittaa ylös erikseen, koska hän maksoi ne erikseen.
Katso eroja taulukoiden välillä.
Jos voit, anna minulle idea. Auta minua jotenkin.
Tai etsi joku, joka voi auttaa minua.
Aivan. Kiitos. Kuulemiin. Hyvää illanjatkoa.
Kiitos. Hei hei.
Mitä nyt?
Kukaan ei ota juttua ilman pitäviä todisteita.
Ohjaimet ovat intuitiivisia.
Se ei näy taskusta.
Pelkään, että työnantaja huomaa.
Se riski on aina olemassa.
Käytit samaa mallia. - Käytin sitä Ukrainassa.
Oliko se laukussasi vai paitasi alla? - Paidan alla.
Se on monimutkaisempaa.
Niin on vaikeampi rajata ja hallita sitä, mitä rajaa.
Tärkeitä asioita voi tapahtua, ja jos niitä ei kuvaa...
Niin kävi kollegoilleni.
He keräsivät videotodisteita, eivätkä ne pitäneet oikeudessa -
huonon kuvan ja vioittuneen äänen takia.
Opetamme häntä huomenna.
Tämä on kameran pääosa.
Pidä se taskussasi.
Tämä on linssi.
Se kuvaa ja menee tänne.
Tässä. Näetkö? - Näen.
Näetkö? Esimerkiksi tässä. Näetkö?
Se kuvaa rinnan tasolta.
Se käynnistetään, kun tuntuu...
Kun tilanne on päällä.
Sama nappi sammuttaa sen. - Vai niin.
Kun olen siinä talossa, minusta tuntuu...
...kuin seinät kaatuisivat päälleni ja tukahduttaisivat minut.
Se on outoa. Se on niin kaunis paikka.
Minä en... - Niin kaunis talo.
Voit levätä tunnin. - Tunnin, niin.
Älä vastaa.
Miksen?
Voi luoja.
Hän alkaa soitella meille joka päivä.
Isälläni on pakkomielle tietää, mitä hänen läheisensä tekevät.
Hänestä kaikkien on raportoitava hänelle.
En tiedä, miksi kutsua sitä.
Kontrollifriikki.
Tekeekö hän niin äidillesi? - Hän tekee niin kaikille.
Mitään ei voinut tehdä hänen tietämättään.
Meillä oli esimerkiksi lankapuhelin.
Kuun lopussa, kun saimme laskun, hän halusi listan numeroista, -
kestoista, kellonajoista, päivämääristä ja niin edelleen.
Hän tuli listan kanssa ja kysyi: "Kuka soitti tähän numeroon?"
Vastasin: "Minä. Soitin Marianalle, työkaverilleni."
"Mistä voit puhua 23 minuuttia?"
Ei aavistustakaan. "Missä olit koko sen ajan?"
"Näyttelytuntisi päättyy 14.30. Miksi tulit kotiin kolmelta?"
"Kotimatka taidekoulusta kestää vain kymmenen minuuttia."
Entä sitten?
Joskus sinäkin olet sellainen.
En ole sellainen. Usko pois.
En ole sellainen, Radu.
Sanon vain, että joskus...
Jos olisin sellainen, et olisi kanssani.
Väitätkö, että kestäisit sitä?
Lähdet. Et soita minulle. Et puhu minulle lainkaan.
Tiedän, ettet halua tietää. - Niin. En haluakaan.
Sepä se. Annan sinulle kaiken vapauden, minkä voin, -
koska tiedän, millaista on tukehtua.
Viimeinen henkilö, joka sanoi, että olen kuin isäni, oli ex-mieheni.
Hän jätti minut vain viisi kuukautta häiden jälkeen.
Se sai minut tajuamaan, että isäni väkivalta oli aina ollut osa minua.
Se on kuin näkymätön käsi tai ylimääräinen keuhko.
Koska pelkäsin loukkaantuvani, aiheutin kärsimystä rakkailleni.
Paetakseni väkivaltaa minun piti katsoa sisimpääni.
Jos en olisi tehnyt sitä silloin, en voisi auttaa isääni nyt.
Siinä hän on.
Isän pomo näkyy tässä.
Saat palkkaa neljästä tunnista.
Mutta sinä...
Niin, mutta...
Puhuvatko he rahasta?
Hän maksaa.
Hän ottaa rahat lompakosta.
361.
Mitä hän sanoi? - 361 euroa.
Hän antaa yhden euron.
Siinä on todisteemme. Pimeää palkkaa.
Tämä on tosi tärkeää. Merkitsen sen.
Nämä ovat ammattiyhdistyksestä.
Hänen rekisteröidyt työtuntinsa.
Heidän tiedoissaan.
Sitten on isän työtunnit.
Ja ero.
Tässä ovat työtunnit, jotka hän teki raportoitujen lisäksi.
Näistä ei maksettu maksuja.
Niin. - Eläkemaksuja.
Se on helppo todistaa, jos katsoo näiden kuukausien tuotantoa.
Pakkaako kaksi työntekijää miljoona viinipulloa neljän tunnin päivässä?
Halusin katsoa toista tiedostoa.
Hei, pikkutyttöni Lina.
Tänään haluan puhua kanssasi.
Halusin kertoa sinulle asioita, joita en koskaan voinut kertoa.
Minäkin olen joskus masentunut. Haluan, että tiedät sen.
Olen mies, mutten ole rautaa.
Monesti...
Monesti minusta tuntuu tosi pahalta.
Niinä hetkinä en voi soittaa sinulle.
Pelkään, että alan itkeä.
Kun olit pieni, tuskin puhuin kanssasi. Äitisi tiesi syyn.
Kun puhuin vähänkin, liikutuin.
En voinut puhua itkemättä ja tuntematta palaa kurkussani.
Sitten minun piti lopettaa, jotta et näkisi sitä.
Meidän pitäisi antaa toisillemme anteeksi -
asiat, joita olemme elämässämme tehneet.
Isä rakastaa teitä kaikkia -
ja toivoo teille kaikkea hyvää.
Olen odottanut koko ikäni, että isäni sanoisi näin...
...että hän näyttäisi omalla tavallaan rakastavansa minua.
Hänen lähentymisyrityksensä tuli, kun toinen elämä kasvoi sisälläni.
Näetkö vauvan sukupuolen? - En katsonut.
Otetaan siitä selvää yhdessä.
Kyllä, se on tyttö.
Se näkyy tässä.
Tässä ovat jalat, polvet ja jalkapohjat.
Yksi, kaksi.
Onko tuo hänen jalkansa? - On, reisiluu.
Katso: maksa, vatsa ja selkäranka.
Viesti isältäni ja lapsi sisälläni -
saavat minut näkemään menneisyyden odottamattomassa eri valossa.
Haluan palata Moldovaan, josta pakenin, -
ymmärtääkseni, mistä perheemme väkivalta johtuu.
Näytä hänelle arvosanasi.
Ja hänen lähettämänsä koululaukut.
Isän pelko on tunne, jonka muistan parhaiten lapsuudestani.
Pelko selkäsaunasta, kun talo ei ollut siisti, -
kun sain huonon arvosanan koulussa, -
kun me siskot tai äitimme emme olleet täydellisiä.
Isi.
Katso.
Tänään sain kympin runosta, jonka lausuin sinulle.
Viime viikolla sain ysin.
Toivottavasti olet tyytyväinen arvosanoihini.
Tämä on lähettämäsi koululaukku. Se on revennyt tästä.
Pidän siitä todella ja toivon, että se kestää pitkään.
Käytän sitä jo toista vuotta.
Menin Italiaan auttamaan häntä, -
mutta tapaaminen muistutti, ettei hän ollut aina uhri.
Kerro sinä, niin puhutaan siitä.
Mitä tein ansaitakseni selkäsaunan?
Mitä pahaa siskoni tekivät?
Kutsutko niitä "selkäsaunoiksi"?
Löit meitä vyölläsi.
Viimeksi löit meitä, kun yritin puolustautua.
Tarkoitus oli vain pelotella.
Onko normaalia pelotella lapsia hakkaamalla?
Sen sijaan, että selittäisit kärsivällisesti:
"Tämä on väärin. Jos teet näin, se aiheuttaa tuon."
Kysyn uudestaan varmistaakseni, että ymmärsin. Kysyn uudestaan.
Etkö koskaan käsittänyt, että isäsi teki neljää työtä -
tuodakseen ruokaa pöytään?
Luuletko, että minulla oli aikaa jutella kaksi tuntia -
ja selittää joka tytölle?
Mitä järkeä on yrittää niin kovasti -
menestyä koulussa ja saada palkintoja, -
jos sisimmässään tuntee, ettei ansaitse mitään?
Vain todistaakseenko jollekulle, että on jonkun arvoinen?
Miksi, jos on onneton sisältä?
Mistä luulet tunteideni olevan peräisin?
Haluan ymmärtää, miten voit katsoa 5- , 6- tai 12-vuotiasta lasta -
ja hakata hänet.
Ehkä et koskaan ymmärrä.
Haluan ymmärtää, koska en halua tehdä samoin.
Hyvä, muttet edes kuuntele minua.
Kuuntelen minä.
Sukupolvemme ei koskaan ajatellut pahaa vanhemmistaan.
Ajattelimme, että tämä on elämää, ja sitä on jatkettava.
Muut tuntemani ihmiset toimivat samoin, -
enkä näe heidän lastensa valittavan.
Et voi tietää sitä.
Niin, mutta kerron sinulle.
Muistan sen selvästi. Hädin tuskin läimäytin sinua silloin tällöin.
Tiedätkö, miten paljon se sattuu?
Olen kyllästynyt taistelemaan tätä vastaan, -
masennustani ja ongelmiani vastaan. Joskus olen kyllästynyt itseeni.
Itseeni.
Tietysti muutkin kyllästyvät minuun.
Tunsin niin paljon häpeää.
Muistan sen tunteen hyvin. Häpeä oli musertavaa.
Kun hän oli huutanut meille, lyönyt meitä tai riidellyt äidin kanssa, -
en halunnut muiden näkevän minua.
Jos menin ulos, toivoin, ettei kukaan mainitsisi aihetta.
Teeskenneltiin, ettei mitään tapahtunut.
Nyt näen, että ovi on sama.
Se on ovi lapsuudestani.
Katso itseäsi, sisko. Katso, miten kaunis olit.
Tämä on lempikuvani sinusta.
Minusta tuntui aina, että olit tavallaan kypsempi kuin minä.
Tunnetasolla ehkä.
Minäkin tunsin sen.
Se johtui siitä, että olin paremmin suojassa.
Sinulla on enemmän huonoja muistoja hänestä kuin minulla.
En muista sitä kovin hyvin, mutta kerroit aina, mitä tapahtui.
Muistan, että se paheni myöhemmin, kun muutimme tähän asuntoon.
Itkimme joka yö huoneessamme.
Vaikka me kaksi riitelimme, -
kun sellaista tapahtui, itkimme silti toistemme olkapäätä vasten.
Tarvitsimme toisiamme, joten meidän piti sopia.
Muistatko sen? - Muistan.
Menimme nukkumaan vihaisina, -
mutta kun isä riiteli äidin kanssa, -
kun isä satutti äitiä, -
sinä ja minä unohdimme riitamme.
Tavallaan se auttoi meitä lähentymään.
Meitäkö? - Täysin.
Se oli kaikkein...
Olimme yhdessä vaaraa vastaan. - Niin.
Olimme ainoat, jotka tiesivät, mitä tapahtui.
Kukaan ei olisi ymmärtänyt sitä kuitenkaan.
Äitini kasvoilla oli aina surua, joka särki sydämeni.
Kun olin 6-vuotias, isä työnsi hänet keittiön parvekkeen ovea vasten.
Lasinsirut viilsivät hänen ihoaan. Hänen mekkonsa kastui verestä.
Tulin jääkaapin takaa ja nappasin pikkusiskoni.
Piilouduimme huoneemme sängyn alle.
Rukoilimme, kuten teimme monesti, ettemme menettäisi äitiä.
Värjää se rinnakkaisiksi raidoiksi.
Tiedän.
Olen värjännyt hiuksesi ennenkin, mutten pitkään aikaan.
Totta.
Onneksi minulla on kolme tytärtä, jotka värjäävät hiukseni.
Olen tehnyt sen itsekin.
Oletko onnistunut? - Olen, peiliin katsomalla.
Takaa teen sen lähinnä tunnustelemalla, mutta se onnistuu.
Kun sain tietää syövästäni, luulin, että kaikki oli ohi.
Siskoni oli kuollut syöpään, joten luulin vuoroni tulleen.
Luulitko, että kaikki oli ohi? - Luulin, etten selviäisi.
Kävelin kadulla, katselin ympärilleni ja mietin, -
että näen puut viimeistä kertaa.
Mutta...
Jumala on suuri: minä paranin.
Syöpä oli poissa.
Sen jälkeen muutuit.
Niin, olen muuttanut elämänasennettani vähän.
Ajattelin, että tämän sairauden jälkeen -
ei kannata olla niin ankara itselleen.
Ajattelin, että ansaitsen olla vähän vapaampi.
Sallin itselleni enemmän asioita, joita en sallinut itselleni ennen.
Pidän kiinni omasta näkemyksestäni.
En tee aina, mitä isäsi käskee.
Ajattelin, että minulla on oikeus sanoa ja ajatella toisin.
Olin ennen kuin lapsi, naiivi ja haaveileva.
Uskoin, että elämä tapahtuu joka tapauksessa, ja kaikki järjestyy.
Asia ei ole aivan niin. Kaiken eteen on tehtävä töitä.
Asiat on mietittävä loppuun asti.
Kas noin.
Nyt minulla on eri kasvot.
Kiitos paljon, kulta.
Pidätkö siitä? - Pidän. Siitä tuli hieno.
Nyt kun katson itseäni, ajattelen näyttäväni hyvältä.
Kiitos paljon. - Ole hyvä.
Kiitos avusta.
Se on Peter-kukko.
Se tuli ennen laulamaan minulle.
Se karkasi, äiti. - Se unohti minut kokonaan.
Kun ostin sen, se tuli räpyttelemään siipiään ja laulamaan.
Se ei ole juuri tullut luokseni talvella.
Nyt kamera kuvaa meitä molempia. Sopiiko?
Näytän sinulle vauvani.
Kaipasitko minua?
Kaipasin sinua kovasti.
Tapasin sinut viimeksi kesällä.
Ei, vaan viime vuonna. - Kaipasin sinua niin paljon.
Siitä on vuosi, isoäiti.
Muistan, kun äitiparkani piti kerätä myötäjäiset kolmelle tyttärelle.
Olin neljäs.
Hän ei halunnut minua. Olin isän tyttö.
Olin aina isän kanssa.
Isä opetti minut syömään. Meillä ei ollut haarukoita.
Hän sanoi: "Tässä, kulta. Pidä kättäsi näin."
"Tartu siihen ja vie se suuhusi."
En unohda sitä koskaan.
Isoäiti, entä veljesi? - Ion.
Kerro, miten hän kuoli.
Hän oli neljännellä luokalla romaniankielisessä koulussa.
Meillä oli paljon lampaita.
Gheorge, toinen veljeni, meni aamulla kouluun.
Ionilla oli koulua iltapäivällä.
Ion vei lampaat aamulla laitumelle ja odotti Gheorghen ottavan vuoron.
Siksi hän myöhästyi usein koulusta.
Hän myöhästyi kerran, kahdesti...
Muistan opettajan. Hän ei ollut paha mies.
Hän vain suuttui, koska Ion oli muuten hyvä oppilas.
Hän raahasi Ionin pulpetista ja mursi tämän jalan.
Hän mursi polven.
Lopulta Ion kuoli.
Sitten...
Ihmiset yrittivät saada isäni haastamaan opettajan oikeuteen.
Opettajan vaimo oli ensimmäisen luokan opettajani.
Isäni sanoi: "Ei. Hautasin juuri poikani."
"Ainakin hänen lapsillaan on isä."
Hän antoi anteeksi.
Mutta hän menetti pikku Ionin.
Muistan sen yhä.
Katso tätä!
Meillä oli ongelma...
Lopeta! Lakkaa puhumasta!
Et tiedä mitään, typerys!
Rikon tämän pullon naamaasi!
Takaisin töihin!
Tapan sinut! Tapan sinut!
Et tehnyt työtäsi! - Tein kaiken. Et maksanut minulle!
Älä koske minuun! - Tapan sinut!
Häivy, kun teen töitä!
Olet hyödytön!
Olet täysin hyödytön!
Et osaa tehdä yhtään mitään!
Vau.
Mitä voin sanoa tästä päivästä?
Työnantajani... kuten täällä sanotaan...
Hän hyökkäsi kimppuuni ilman syytä.
Yritän löytää jonkun, joka veisi minut sairaalaan.
En voi nyt ajaa.
Jalkani ei liiku.
En voi edes raahata sitä. En voi edes koskea siihen.
Katsotaan, miten tämä sotku päättyy.
MAAHANMUUTTOA KOSKEVA JURIDISEN TUTKIMUKSEN YHDISTYS
TARVITAAN JURIDISTA APUA
MOLDOVALAISTA TYÖNTEKIJÄÄ KOHDELLAAN KALTOIN ITALIASSA
ITALIA
No niin.
Hän työnsi minut trukin päälle.
Jalka meni... Miten sen sanoisi? Se vääntyi.
Menin sairaalaan.
Hän satutti minua tosi paljon.
Ja kaiken kukkuraksi...
Minulla on asiakirja. Hän lähetti minut pois.
Hän sanoi: "Olet hullu."
"Näytän, miten hullu. Heitän sinut pihalle."
Hän pakotti minut mielenterveystesteihin.
Minut testattiin täällä.
Se saa minut itkemään.
Kutsutaan hulluksi noin vain.
Mitä sitten tapahtui?
Näytän sen. Minulla on kaikki asiakirjat, -
kaikki psykiatrin paperit ja kaikki.
Maksoin sen omasta taskustani. Hän ei koskaan korvannut sitä.
Voimme pyytää korvausta. Se on uskomatonta.
Tässä on kalenteri. Nämä kaikki ovat epävirallisia ylitöitä.
Sama kuin tässä lukee, eikö? - Ei, ei!
Vuoden lopussa hän tuhoaa ne, mutta piilotin nämä.
Hän teki sen kaiken.
Siksi toin tämän.
Vasta kun tulit tapaamaan minua viimeksi, -
näin, miten paljon kannat surua.
Mietin paljon sitä, mitä kerroit minulle.
Mitä tein niin väärin?
Mikä oli virheeni?
Luulin aina tekeväni kaiken vuoksenne.
Koska lähetit meille rahaa, luulit sen riittävän.
Mutta pelkkä rahan tuominen kotiin ei riitä.
Silloin en tiennyt, mitä köyhyys oli.
Minulle oli tärkeämpää, että olit hyvä minulle, -
että halasit, suukotit, sanoit rakastavasi, loit rauhallisen kodin.
Olen hyvin pahoillani, -
etten voinut osoittaa rakkautta, jota tunsin teitä kohtaan.
Tai tehdä sitä oikein.
Toivottavasti näet, etten ole enää se ihminen.
Ymmärrän nyt tehneeni virheitä.
Jos voisin palata ajassa taaksepäin, muuttaisin asioita.
Mutta käsitän, etten voi. Se on mahdotonta.
Radu, menen tapaamaan pappia.
Voinko tulla mukaan kuvaamaan?
Jos se sopii papille.
Hei, isä. - Jumalan siunausta.
Haluaisin puhua kanssanne.
Toivoin, että koska ihmisiä on tänään vähemmän...
Kannan taakkaa sielussani.
Toiseksi vanhin lapseni, Lina, pärjäsi hyvin koulussa, -
mutta tiedättehän, miten vaikeaa on pitää lapset kurissa.
He voivat langeta syntiin helposti.
Mitä minun pitäisi tehdä nyt, kun käsitän tehneeni väärin?
Olin väärässä. Lapset tarvitsevat enemmän vapautta kuin luulin.
Antamallasi koulutuksella, ankaralla tai ei, -
olet kasvattanut heidät hyvin.
Estit heitä irstailemasta ja tekemästä huonoja valintoja.
Jos tyttö suoritti opintonsa loppuun ja saavutti tavoitteensa, -
se tarkoittaa, että opetit hänet hyvin.
Miksi murehdit virheistäsi lastesi kasvatuksessa?
Miksei lapsesi ajattele, -
miten hän hylkäsi sinut?
On väärin, että sinua pidetään syyllisenä lastesi edessä.
Voinko nyt mennä? - Voit.
Kiitos. - Niin, kiitos.
Anteeksi?
Halusitteko tavata minut? - Halusin.
Haluan kysyä ensin tätä.
Sano sinä. Mikset tullut töihin?
Milloin? - Toissa päivänä.
Mutta olen täällä. - Se on laki.
Sinun piti olla töissä. - Kukaan ei kerro minulle mitään.
Sinun pitäisi olla vastuussa omasta työstäsi.
Mutta...
Et tullut töihin. Se on vakavaa.
Mutten...
Tuosta hyvästä voin erottaa sinut. - Tehdään näin.
Ei! Odota! - Sinä eroat.
En voi tehdä sitä. En halua erota.
Olen aina halunnut tehdä töitä ja saada normaalin eläkkeen.
Laki on selvä. Allekirjoita se.
En allekirjoita mitään. Puhun asianajajani kanssa.
Nyt riitti. Löydät itse ulos.
Ei, mutta... - Häivy.
Tiedätte, että minulla on asianajaja, ja haluatte minusta eroon.
Minä määrään täällä! Minä määrään!
Tiedän. - Minä!
Mutta ette sanonut... - Vastaat minulle!
En halua erota! En eroa!
Ei hätää, Pavel. Tapaamme hänet oikeudessa.
Mene sisälle. Minä ryhdyn töihin.
Tuen sen.
Noin. Kuvaan sinua hetken.
Mitä kuuluu, isoäiti?
Mitä kuuluu? - Isoäidin pikkutyttö.
Olen kasvanut, vai mitä?
Mukavan pyöreä. - Totta kai. Katso.
Kun äiti ja Diana olivat raskaana, heidän vatsansa oli kapeampi.
Kun he olivat raskaana, heidän vatsansa oli kapeampi.
Totta kai. Se on normaalia.
Tämä on tyttö. - Niin on.
Tyttöjen takia vatsa on leveä.
Pojat tekevät siitä kapean.
Tämä on tyttö. - Niin.
Tarvitsetko apua, Pavel? - En!
Olen valmis, ennen kuin ehditte tänne.
Kasvavatko tomaatit, äiti? - Kasvavat.
Tulet kesällä syömään niitä.
Makeita ja maukkaita, toisin kuin marketin tomaatit.
Lina kysyy, monestiko olet ollut naimisissa.
Kolmesti. - Kolmesti.
Isän kanssa ette menneet naimisiin kirkossa, koska hän oli kommunisti.
Hän ei uskonut Jumalaan.
No, hän oli...
Hän uskoi, muttei voinut tehdä mitään.
Hakkasiko kukaan isoäidin miehistä häntä?
En tiedä. Hakkasiko kukaan miehistäsi sinua?
Ei. Hän oli tottelevainen nainen.
Osasin käsitellä häntä.
Hän yllättyi kyvyistäni.
Olit hyvä psykologi.
Näit, että hän oli aggressiivinen. - Minulla on tutkinto psykologiasta.
Osasit käsitellä häntä.
Hän sanoi naapureille: "Milloin hakkaisin hänet?"
"Kun menen nukkumaan, hän on töissä. Kun herään, hän on töissä."
Kun hän oli humalassa ja halusi riidellä, katoin pöydän, -
annoin lasin viiniä, pesin jalat...
Hän kohteli miestä kunnioittavasti.
Sanoin: "Puhutaan aamulla."
Oletko sekaisin päästäsi?
Olet arvostellut minua paluustasi asti.
En tehnyt sitä enkä tätä.
Koska et käytä päätäsi!
En vain voi!
Älä katso minua noin!
Lopeta heti.
Valitit aina lapsille. Esität uhria!
En sanonut sinusta pahaa sanaa tytöille.
Enpäs sanonut. - Haukuit minua heidän edessään.
Kaikki lapsuuteni yöt olivat tällaisia.
Riidat olivat loputtomia.
Halusin vain kasvaa nopeasti ja paeta tästä paikasta.
Nyt voin olla täällä, missä sattuu, -
niin kauan, että me kaikki voimme parantua.
Liuda, kitke tuo. Sitten kastelemme ne.
Vedä juuretkin pois.
Tämä on kukka. - Miksi revit sen irti?
Miksi laitoit ne tänne?
Nämä ovat kukkia.
Ei tämä. Tämä on rikkaruoho.
Laita se kynttilä jo sinne.
Heidän muistolleen.
He olivat hyviä ihmisiä. Perheemme on olemassa heidän ansiostaan.
Vauhtia.
Jos isoäitiäsi ei olisi, kukapa tietäisi?
Pidä kiirettä. - Synnyit hänen ansiostaan.
Levätköön rauhassa.
Isoisäsi palasi sodasta ongelmineen.
Hänellä oli aivotärähdyksiä ja hermo-ongelmia.
Hän piti väkevistä.
Se turrutti hänen vatsansa. - Hän ei juonut huvikseen.
Minä puhuin. - Anteeksi.
Joten äitini hoiti asiat.
Hän teki brandynkin.
Hän teki kaikki työt.
Hän hankki miehiä sadonkorjuuseen, teki viinin...
Jos tarvittiin vaunut tai traktori, kysyttiin äidiltä.
Jos tarvittiin remonttimiestä, äiti tunsi sellaisen.
Isäni oli räätäli. Hän oli hyvä räätäli.
Hän osasi tehdä mitä vain.
Mutta entä ihmisenä?
Hän oli hyväsydäminen.
Kun hän joi, hän riiteli äidin kanssa.
Jos äiti tiesi, milloin olla hiljaa, -
isä rauhoittui.
Jos äiti päästi kielensä valloilleen, hänet hakattiin varmasti.
Kun hän pystyi, hän pakeni. Kun ei pystynyt...
Jos hän jäi kiinni...
He riitelivät. Isä leppyi, ja kaikki oli hyvin.
Uskon, että he antoivat toisilleen anteeksi.
Uskon, että heidän sielunsa ovat rauhassa yhdessä tuonpuoleisessa.
Kumpikaan ei kuollut vihaisena.
Isäni kuoli varmasti surullisena.
Hän itki usein äidin kuoltua.
Aina kun äiti mainittiin, hän itki.
Äiti ei koskaan syyttänyt häntä mistään.
Hän ei koskaan vihannut isää.
Vaikka isä teki jotain väärää, äiti löysi syyn ja antoi anteeksi.
Haloo. - Miksi vastasit?
Serkkuni soittaa. - Et olisi vastannut.
Eikö se ole tuolla?
Oma vikasi, kun keskeytit navigoinnin.
Niin, mutta...
Ole sitten jo hiljaa.
Mitä kuuluu, velikulta?
Kuka opetti sinut ajamaan noin?
Jänöt.
Hei! Syötätkö pupuja?
Miten sinulla ja Tamaralla menee?
Miten Tamaran kanssa menee?
Tuletteko toimeen vai riitelettekö yhä?
Nyt kun lapset ovat täällä, hän nukkuu toisessa talossa.
Tällä viikolla he ovat yötä.
Kun lapsenlapset ovat poissa... - Sitten hän nukkuu täällä.
Pelkäsin, että tulin huonoon aikaan.
Et.
Kaikki on hyvin. - Onko?
Miksei olisi? - En tiedä.
Mikä hänen ongelmansa oli, Tamara-täti?
Stela-tätisi kutsui häntä juopoksi.
Käskin hänen juoda vähemmän.
Hän alkoi huutaa, että minun pitäisi olla hänen puolellaan.
Hän sanoi, ettei juo.
Miten voin sanoa, ettet juo, vaikka juot?
Olen saanut tarpeekseni. Olen ollut yksin koko elämäni.
Kuulostaa eräältä, jonka tunnemme.
Kuulehan, Lina.
Jos isäsi olisi kotona, äidilläsi olisi yhtä vaikeaa kuin minulla.
Äidilläni ja isällänikö? - Niin.
Olen varma, että heidän tilanteensa olisi vielä pahempi.
Mietin aina, miten sinä ja äitini selvisitte.
Ehkä isäsi ei ole niin paha, mutta mieheni hakkasi minua.
Hän heitti minut ulos ja kivitti minua.
Kun hän oli töissä Espanjassa, hän toi rakastajattarensa kotiin.
Mitä kaikkea hän tekikään minulle.
Miksi annoit hänelle anteeksi?
Lina, ajattelin aina, että kun lapsemme palaavat kotiin, -
ja minulla on lapsenlapsia, toinen mies ei rakastaisi heitä kuin omiaan.
Olemme melkein valmiit. - Niin mekin.
Saisinko kulhon lihalle?
Käykö tämä?
Onko tämä hyvä? - On.
Niin, tuo!
Saisinpa asunnon, edes yhden hengen huoneen.
Miksi? - En voi asua siinä talossa.
Etkö omista sitä asuntoa?
Se ei ole nimissäni.
Teet näköjään jo suunnitelmia.
Joskus on laitettava itsensä etusijalle.
Sain jo vatsahaavan ja syövän stressistä.
En halua sitä enää.
Väkivalta on hyytävän yleistä täällä.
Pienenä tunsin olevani voimaton sitä vastaan.
Myöhemmin ryhdyin toimittajaksi muuttaakseni asioita.
Nyt ymmärrän, että voin tehdä suuren muutoksen vain omassa perheessäni.
Kaunis pikkutyttöni.
Olet vihdoin täällä.
Toisen osapuolen asianajaja otti yhteyttä -
nähdäkseen, voisimmeko löytää ratkaisun.
Me keskustelimme.
Tarkoitan taloudellista ratkaisua, korvausta -
ylimääräisestä työajasta -
ja epäarvokkaasta kohtelusta, -
joka johtui työnantajasi vahvistetusta käytöksestä.
Muista, että oikeusjuttu vie aikaa ja vaatii silminnäkijöitä, -
jotka ovat nähneet työnantajasi henkilökohtaisesti -
ja voivat kertoa tuomarille valaehtoisesti:
"Olen nähnyt tämän miehen töissä aamukahdeksasta iltakahdeksaan -
ja viikonloppuisinkin."
Sitten on moraaliset vahingot.
Meillä on todisteet, koska kuvasitte ne.
Mutta tuomarin arvio vahingoista -
voi olla erilainen.
Olen väsynyt.
Olen uupunut -
sekä henkisesti että fyysisesti.
Totta kai haluan päättää tämän tavalla tai toisella, -
mutten millä tahansa tavalla, vaan kunnollisella tavalla.
Sinun on päätettävä. Se on vaikea päätös.
Tapauksesi on hyvin pitkä ja monimutkainen.
Se on kestänyt vuosia. - Aivan.
Koettuaan niin paljon ei ole helppoa sanoa: "Tehdään sopimus."
Se, mitä olen nähnyt kuvamateriaalistanne, -
on ollut hyvin raskasta sekä fyysisesti että henkisesti.
Suljen oven. - Päivää, päivää.
Hei.
Suostutteko sovittelutarjoukseen?
Suostun. - Hienoa.
Käytätkö hyväksesi kaikkea, mitä on sanottu?
Käytän. - Hienoa.
Luojan kiitos se on ohi.
Ylistetty olkoon Herra.
Niin, se on ohi.
Kaikki on siis hyvin. Tulemme kotiin juhlimaan.
Niin, meidän pitää juhlia kunnolla.
Olen iloinen, että saimme oikeutta isälle.
Rahat entiseltä työnantajalta merkitsevät rauhallisempaa vanhuutta.
Ne merkitsevät varmuutta siitä, että pahuus voidaan kukistaa.
Tervehdys. - Tervehdys.
Kuvaatko sinä?
Etkö saanut unta? - En.
Tekstasin Linalle, ja hän vastasi, kun olin juuri nukahtanut.
Tekstasin takaisin. - Liian myöhään.
Se herätti minut ja...
Mikä hitto tämä on? - Yövalo.
En pidä isoa päällä.
Muut eivät ole tarpeeksi kirkkaita, enkä voi vaihtaa korkealla olevia.
Älä väitä vastaan!
Pysähdy! Ajattele! Käytä päätäsi!
Tulen hulluksi, kun et käytä päätäsi!
Et vain pysty siihen! - Ehkä en.
Miten niin et pysty?
Kärsivällisyyttä, kärsivällisyyttä.
Vaikka kuinka yrittää, sitä ei ole tarpeeksi hyvä.
On aina huono, huono.
Olen aina pelännyt, etten pärjää yksin, -
etten kestä, eikä minulla ole tarpeeksi rahaa.
Näin hän käyttäytyy. Hänestä olen aina väärässä.
"Miksi siirsit sen sinne?"
"Mikset tehnyt sitä ja tätä?"
Syy on aina minun.
Kun kasvaa orpokodissa, -
elämästä ei ole kokemusta.
Ei näe, millainen perheen kuuluu olla ja miten isän pitäisi kohdella äitiä.
Meidän kodissamme oli outoa isäpuoleni kanssa.
En päässyt lähelle äitiäni.
Olin menettänyt isäni, mutta minulla oli yhä äitini.
Sitten muutimme isäpuolen taloon, ja menetin äitinikin.
Se oli liikaa.
Tiedän, kulta. Tiedän.
Löin kerran isäpuoltani.
En halunnut sinulle isäpuolta.
Siksi en jättänyt isääsi.
Lähdet pian. Sinulla on oma elämäsi.
Minäkin teen päätöksiä.
Niin.
No niin. Rauhoitu.
Asterin syntymän jälkeen minusta tuntuu ensi kertaa elämässäni, -
että ne osani, jotka olivat aina sodassa, ovat vihdoin sopusoinnussa.
Opin astumaan hauraaseen maailmaan, jossa rakkaus ei satu.
Aster!
Katso! Näen maailmamme!
Teen töitä joka päivä, -
jotta pikkutyttöni olisi tyynempi kuin muut sukuni sukupolvet.
Haluan tulla ylös.
Haluan istua viereesi. - Tule.
Isi, rakastan sinua. - Minäkin rakastan sinua.
Mitä siinä lukee?
- Voitko lukea minulle?
Siinä lukee näin...
Ei. Miksi olet surullinen?
Miksi olet surullinen?
Kerron, kun kasvat aikuiseksi.
Miksi olet surullinen? - Kun olet vanhempi.
Kerro minulle.
Kerro.
Joskus ihmiset vain ovat surullisia.
Mutta miksi sinä olet surullinen?
Anna suukko, niin paranen.
Noin!
Lue minulle.
Suomennos: Päivi salo Iyuno