Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
"Mama!
Mama, želimo pjevati samo do 21 h. -Ne znam, vidjet ćemo.
Samo 15 minuta.
Samo to učini, zašto se uzrujavaš?
Hajde, ostani dok ne počnu.
Spremne? - Dobra večer, tatice!
Jako nam nedostaješ
pa smo ti pripremile nastup s pjesmama i poezijom.
Ali prije toga želim te upoznati s prijateljicom.
Mama mi je dala ovu papigu za rođendan.
Zove se Kira i malo je zločesta.
Još se nije naučila na nas. Pogledaj.
Tatice, otpjevat ću ti pjesmu. Ne na moldavskom, nego na španjolskom.
Zove se 'Pjesma za Anu'."
Prije 25 g., moj tata otišao je raditi u inozemstvo.
Komunicirali smo putem VHS kaseta koje su do Italije putovale autobusom.
Nakon što je otišao, naš dom napokon je bio tih.
"Tatice, želim ti pokazati nešto što sam naučila na satu glume.
Valerica je vježbala sa mnom. I ona je naučila.
Mala mačkica... -Mjau! Mjau!
Evo ti mlijeko da lapćeš!
I psić, također. -Vau! Vau!"
S 18 g. i ja sam napustila zemlju
da postanem novinarka i naši razgovori postali su sve rjeđi.
Kad je zvao, osjećala sam težinu u prsima,
kao da će se dogoditi nešto loše.
Da bih živjela bez straha, izbjegavala sam ga što sam više mogla.
A onda sam dobila zabrinjavajuću poruku od njega.
"Vidiš, Lina, ovako izgleda moj život u Italiji.
Molim te, pomogni mi.
TATA
Spremio si obje kamere, zar ne? Samo provjeravam.
Da, imam ih.
I mikrofone bubice? -Da.
Hoćemo li trebati rasvjetu i sve to?
Ne, spremni smo.
Ali jesi li spremna upoznati ga?
Svojeg partnera Radua upoznala sam kad smo radili zajedno kao novinari.
Zamolila sam ga da pođe sa mnom iako za mojeg tatu zna samo iz priča.
Trebao mi je netko uz kog se osjećam sigurno.
G. Pavel, navigacija nas je dovela do mosta.
"Prođite ispod tog mosta.
Za 100 m, skrenite desno.
Slijedite cestu uz koju je živica."
Baš krasno! Ovdje tvoj tata živi?
Na ovom imanju, ali imaju odvojen ulaz.
On je u radničkom krilu.
Bok, dragi moji!
Kako ste? -Kako ste putovali?
Jeste li mrtvi umorni ili još imate snage?
Bok, dušice, kako si?
Bok. -Jako si mršava, sirota!
Opa! Masline!
To su biljke o kojima se brinem.
Koje su to biljke? -Divlja stabla limuna i naranče.
Ti kao curica?
Kao curica, da.
Ovo je bila zabava za kraj godine.
Maturalna večer? -Da.
Odmah nakon toga otišla sam u SAD.
Nakon toga u Iaşi u Rumunjskoj, na fakultet.
To je bilo to.
Nakon toga više nismo živjeli skupa.
Pogledaj onamo.
Onda je bio pomorac. - Izgledao je puno drukčije.
Da. Sad je stariji.
Ovo je moje dvorište. Svaki dan prolazim ovuda na putu do posla.
Naravno, zato što je sprijeda.
Ovo su vinogradi.
A ondje...
I šuma pripada vlasnicima.
A ondje... Nemoj snimati kamion, molim!
Što je ondje?
Ondje radim.
Ne želim upasti u nevolje.
A ovdje...
Ovo je glavni ulaz.
Nije mi dopušteno ulaziti tuda. Samo metem i kosim travnjak.
Radim sve što treba.
Imam dogovor s vlasnicima
da ne plaćam najamninu, ali čistim i brinem se o vrtu.
Ali plaćam svoje gorivo.
Vidjela sam auto.
Što? -Upravo je prošao auto.
To je šef.
Mogao bi nas vidjeti. Radu, idemo!
Što se dogodilo? Ne razumijem.
Vidjela je auto.
Trebali bismo otići. Ne želim da vidi da snimamo.
Trebao si mi reći čim si ugledao auto.
Je li parkirao auto?
Ne, samo je prošao.
Jesi li vidjela da parkira auto? - Ne znam, tata. Samo je prošao.
Pričekajmo dok ne ode.
Provjerit ću je li u dvorištu.
Moja majka oduvijek je bila jako ponosna.
Za ovu su generaciju emocije znak slabosti.
Muškarci se moraju doimati snažnima i samopouzdanima.
Moraju vladati obitelji čeličnom rukom.
Nema signala.
Ni ja nemam signala.
Nisam provjerio ima li signala.
Što vam se dogodilo ovdje?
Reći ću vam nešto.
Ljudi koji su prvi došli ovamo,
koji su došli u... određenoj dobi,
došli su ovamo raditi.
Zatim, naravno, ugnjetavaju te,
progone te, bezobrazni su i...
Kao da si ništa.
Moj šef jako je strog.
Smeta mu čak i kako držim metlu!
"Tako se ne mete! To zoveš metenjem?
To zoveš skupljanjem otpada? To zoveš držanjem drške?
Tako se ne posprema. Tako se ne čisti pod."
Svemu nađe zamjerku.
"Tako se ne hoda!" A kako bih trebao hodati?
Ili me oponaša.
Hodam, a on se smije:
"Kakav je to hod?
Ne možeš li u svojim godinama hodati kao normalan čovjek?"
Onda mi je počeo okretati ruku,
hvatati za ruku i govoriti: "Mogao bih te rastrgati."
Vraćao sam se kući s podljevima.
Imam i fotografije ruku.
Modrice na rukama, modrice na vratu...
Katkad me udari po glavi. Priđe mi s leđa i odalami me!
Samo tako!
Kako sam to mogao reći tvojoj majci, tebi, svojem bratu kod kuće?
Jedanput je bilo baš gadno.
Jako gadno. Nasrnuo je na mene da bi me prebio!
Gurnuo me. Naočale su mi odletjele.
Dobro da se nisu strgale. Skupe su.
Zašto nisi otišao na policiju ili nešto?
Malena, komplicirano je.
Da, možeš otići na policiju, ali...
Trebaš svjedoke.
U lice mi je rekao: "Podnesi koliko god prijava želiš.
Imam novca za odvjetnike. Ti nemaš.
Da te vidimo kako ćeš bez novca". To je rekao.
Da, zlostavlja me. Zlostavlja!
Fizički, moralno, mentalno.
I financijski. Zlostavlja me na sve moguće načine.
Zlostavlja te, a onda ti se ruga i smije.
Možda se ljutiš na mene, možda naš odnos nije najbolji,
možda nisi zadovoljna mnome, ali mislim da moraš imati...
Srca da mi pomogneš.
Da pišeš o ovome i snimiš, da se mogu izvući iz toga.
Ne mogu više ovako.
Ti si jedina koja može...
Ne mogu.
Kao novinarka sam uvijek nastojala razotkriti nasilje,
dati glas ljudima koji pate zbog drugih.
Pisala sam o ratu,
o zatočenicima koje su mučili,
o radnicima imigrantima, kao što je moj tata,
koje poslodavci ponižavaju i zlostavljaju.
No shvatila sam da sam priče birala
zato što sam pokušavala shvatiti nasilje u svojoj obitelji.
Zašto nam je moj tata toliko naudio?
Nemam pojma što da radim.
Pa...
Što bi učinila da je riječ o nekom drugom?
Na vratima je. Sluša.
Izvoli, dušo. Svi dokumenti koje sam prikupio
u posljednjih 12 g. rada za ovog čovjeka.
Ovo je službeno radno vrijeme, koje mi je platio,
a ovo su neslužbeni sati rada.
Morao sam ih odvojeno zapisati,
jer mi ih je zasebno platio. Pogledaj.
Pogledaj razlike između tablica.
Molim te, ako možeš,
daj mi neku ideju. Pomogni mi nekako.
Ili nađi nekoga tko mi može pomoći.
Hvala. Čut ćemo se uskoro. Ugodnu večer želim.
Hvala. Čut ćemo se uskoro. Bok!
Što je bilo? -Nitko ne želi uzeti slučaj bez čvrstih dokaza.
Upravljanje je intuitivno.
Neće se vidjeti u džepu.
Bojim se da će njegov poslodavac primijetiti.
Taj rizik uvijek postoji.
Već si upotrebljavala ovaj model. -U Ukrajini, zar ne?
Jesi li je nosila u torbici ili ispod košulje?
Ispod košulje.
To je malo kompliciranije.
Teže je dobiti kadar, odnosno kontrolirati što snimaš.
Mogu se dogoditi važne stvari, a ako ih ne snimiš...
To se dogodilo mojim kolegama.
Prikupili su videodokaze koji nisu prošli na sudu.
Zbog loše slike, lošeg zvuka...
Sutra ćeš mu pokazati.
Ovo je glavni dio kamere.
Drži je u džepu.
Ovo je objektiv.
Ovaj dio snima. Ide ovamo.
Ovako. Vidiš li? -Da.
Vidiš, zar ne? Ovako, na primjer.
Tako. Vidiš?
Snima iz razine prsa.
Upališ je kad ti se čini da...
Kad postane vruće.
Gasi se na isto dugme. -Shvaćam.
Kad sam u toj kući, osjećam se kao...
Kao da me zidovi pritišću. Guše.
Neobično, jer to je jako lijepo mjesto.
Ja ne... -Baš prelijepa kuća.
Da.
Sat vremena pauze. -Jedan sat. Da.
Bio je ovdje...
Nemoj se javiti!
Zašto ne?
Bože!
Čekaj i vidjet ćeš da će nas početi svakodnevno zvati.
Moj otac opsjednut je time da zna što ljudi oko njega rade.
Misli da mu svi moraju polagati račune.
Ne znam kako da to nazovem...
Opsjednut je kontrolom.
To čini i tvojoj majci? -Svima!
Nismo mogli ništa učiniti, a da on to ne zna.
Na primjer, imali smo fiksnu liniju.
Na kraju mjeseca, kad je stigao račun, htio je ispis poziva,
brojeve koje smo zvali, trajanje razgovora, vrijeme, datum i tako dalje.
Držeći ispis poziva pitao bi me: "Tko je zvao ovaj broj?"
Rekla bih: "Ja. Zvala sam Marianu, kolegicu iz klupe."
"O čemu uopće imate razgovarati 23 minute?" Nisam imala pojma.
Nisam znala!
"Gdje si bila dosad?"
"Satovi glume traju do 14.30. Zašto si došla u 15 h?"
"Od škole za umjetnost treba ti samo 10 minuta do kuće."
I?
Katkad si i ti takva.
Ne tako, vjeruj mi.
Nisam takva, Radu.
Samo kažem, katkad...
Da sam takva, ne bi bio sa mnom.
Želiš mi reći da bi to mogao trpjeti?
Otiđeš, ne zoveš me, uopće ne razgovaraš sa mnom.
Znam da ne želiš znati. - Da, tako je. Ne želim.
U tome je stvar. Ja...
Dajem ti svu slobodu jer znam kako je to kad te netko guši.
Posljednji koji mi je rekao da sam nalik tati moj je bivši muž,
koji me ostavio samo pet mjeseci nakon vjenčanja.
Tada sam shvatila da je tatino nasilje uvijek bilo dio mene,
kao nevidljiva ruka ili treće plućno krilo.
Zbog straha da će me povrijediti, voljenim ljudima sam nanosila bol.
Da bih pobjegla od nasilja, morala sam pogledati u sebe.
Da to nisam onda učinila, ne bih sad mogla pomoći tati.
Evo ga. Ovdje.
Tu se pojavljuje tatin šef.
"Četiri sata. Bit će ti plaćena četiri sata.
Ali vi...
Da, ali..."
Govore o novcu, zar ne?
Plaća mu.
Vadi novac iz novčanika.
Koliko je to? -361.
361 euro.
Dao mu je i taj jedan euro.
Evo nam dokaza! Plaćanje na crno!
Ovo je iznimno važno. Označit ću.
Ovo je iz sindikata.
Svi službeni radni sati.
Da. -Iz njihove evidencije.
A ovo su sati koje je tata zapravo odradio.
I razlika.
Ovo su sati koje je odradio povrh radnog vremena.
Za njih nisu plaćeni doprinosi.
Da. -Za mirovinsko.
Trebali bismo to lako dokazati ako pogledamo proizvodnju tih mjeseci.
Što? Napunio je milijun boca vina s dva zaposlenika četiri sata na dan?
Htjela sam pogledati drugi dokument.
"Bok, curice moja, Lina.
Danas želim razgovarati s tobom.
Mislim da ti trebam reći neke stvari koje nikad nisam mogao reći.
I ja sam katkad depresivan. Želim da to znaš.
Čovjek sam. Nisam od željeza.
Često...
Često se osjećam jako loše
i, da budem iskren, u tim te trenucima ne mogu nazvati.
Brinem se da bih mogao početi plakati.
Bila si mala. Jedva da sam razgovarao s tobom. Tvoja je majka znala zašto.
Malo bih govorio, a onda bi mi se grlo stisnulo.
Nisam mogao govoriti, a da ne zasuzim
i ne osjetim knedlu u grlu.
I onda sam morao prestati da ti ne vidiš.
Mislim da trebamo oprostiti jedno drugome
za ono što smo učinili u životu.
Vaš tata...
Vaš tata vas sve voli i želi vam sve najbolje."
Cijeli sam život čekala da mi tata to kaže.
Da mi pokaže, na svoj način, da me voli.
Njegov pokušaj da premosti jaz stiže baš kako u meni raste novi život.
Vidi li se spol? -Nisam provjerio.
Doznajmo zajedno.
Da, curica je.
Ovdje se vidi.
Ovo su noge, koljena i stopala.
Jedan, dva.
To joj je noga? -Da. Natkoljenica.
Pogledajte. Jetra, želudac, kralježnica.
Zbog tatine poruke i djeteta u meni
vidim prošlost u drukčijem, neočekivanom svjetlu.
Želim se vratiti u Moldaviju, odakle sam pobjegla,
kako bih razumjela odakle dolazi nasilje u mojoj obitelji.
"Pokažite mu ocjene.
I školske torbe koje vam je poslao."
Iz djetinjstva se najjasnije sjećam straha od tate.
Straha da će me istući ako kuća nije uredna.
Ili kad sam dobila lošiju ocjenu u školi.
Ili kad sestre i naša mama nisu bile savršene.
"Tatice!
Pogledaj.
Danas sam dobila desetku za onu pjesmu koju sam ti recitirala.
Prošli tjedan dobila sam devetku.
Nadam se da ti je drago zbog mojih ocjena.
Ovo je školska torba koju si mi poslao. Tu se malo pokidala.
Jako mi se sviđa i nadam se da će mi dugo služiti.
Sad je nosim već drugu godinu."
Otišla sam u Italiju da mu pomognem, ali to je bio okidač.
Podsjetilo me na to da nije oduvijek bio žrtva.
Reci mi. Razgovarajmo o tome.
Što sam učinila da sam zaslužila batine?
Što su moje sestre tako grozno učinile?
To nazivaš batinama?
Tukao si nas remenom!
Posljednji put kad si nas tukao sam se pokušala obraniti.
Samo sam vas htio zastrašiti!
Dakle, normalno je djecu plašiti batinama?
Umjesto da si strpljivo objasnio i rekao:
"To je pogrešno. Učinite li to, posljedica je to i to."
Opet ću te pitati, da budem siguran da razumijem.
Opet ću te pitati.
Nikada ti nije bilo jasno da je tvoj tata radio četiri posla
da bi prehranio obitelj?
Misliš da sam imao vremena sjesti i razgovarati,
objašnjavati svakoj od vas nešto dva sata?
Koja je svrha da se toliko trudiš,
da imaš dobre ocjene, da osvajaš nagrade,
ako se osjećaš kao da ništa ne zaslužuješ?
Samo da nekome dokažeš da ipak nešto vrijediš?
Zašto, ako si iznutra nesretan?
Što misliš, odakle ti moji osjećaji?
Želim shvatiti kako možeš pogledati dijete od pet, šest ili 12 g.
i istući ga.
Možda nikada nećeš.
Želim shvatiti. Ne želim i ja činiti to isto!
Dobro, ali ne želiš me ni saslušati.
Slušam.
Naša generacija nikada nije mislila loše o roditeljima!
Govorili smo si da je to život i da tako mora biti!
I drugi ljudi koje poznajem činili su isto,
ali ne vidim da njihova djeca cmizdre!
Ne možeš to znati.
Dobro, ali kažem ti.
Jasno se toga sjećam.
Jedva da sam te i udario. I to tu i tamo!
Imaš li pojma koliko to boli?
Dojadilo mi je boriti se protiv toga.
Moja depresija, svi moji problemi.
Katkad mi je muka od same sebe.
Same sebe!
Naravno, i drugima je muka od mene.
Osjećam puno srama.
Jako se dobro sjećam tog osjećaja. Sram je nadmoćan.
Nakon što bi vikao na nas ili nas tukao ili se svađao s mojom mamom,
nisam htjela da me drugi vide.
Ako sam i izišla, nadala sam se da nitko neće spomenuti tu temu.
Pretvarajmo se da se ništa nije dogodilo.
Sad primjećujem da su vrata ista.
To su vrata mojeg djetinjstva.
Pogledaj se, sestrice. Kako si lijepa!
Ovo mi je tvoja omiljena slika.
Oduvijek mi se činilo da si puno zrelija od mene.
Samo emocionalno. Možda.
Da, i ja sam to osjećala, ali zato što sam bila više zaštićena.
Ti imaš više ružnih uspomena na njega od mene.
Ne sjećam se tako dobro, ali uvijek si mi govorila što se događalo.
Sjećam se da je poslije bilo gore, kad smo se doselili u ovaj stan.
Svake smo večeri plakale u našoj sobi.
Čak i kad smo se nas dvije svađale,
ako se dogodilo takvo što, bile smo jedna drugoj rame za plakanje.
Trebale smo jedna drugu pa smo se morale pomiriti.
Sjećaš li se? -Da.
Išle smo spavati ljute jedna na drugu,
ali kad su se mama i tata svađali, odnosno tata s mamom,
i kad je tata naudio mami,
ti i ja smo se pomirile.
To nam je na neki način pomoglo da se još više zbližimo.
Nama? Sto posto.
To je bilo naj...
Udružile smo se protiv opasnosti. -Da.
Bile smo jedine koje smo znale što se zbiva.
Ionako nitko to ne bi shvatio.
Moja majka uvijek je imala tužno lice i to mi je slamalo srce.
Kad sam imala 6 g.,
tata ju je gurnuo u balkonska vrata u kuhinji.
Krhotine stakla su joj porezale kožu i natopile haljinu krvi.
Izišla sam iza hladnjaka, zgrabila mlađu sestru
i skrile smo se ispod kreveta u našoj sobi.
Molile smo se, kao i puno puta prije,
da ne izgubimo mamu.
Bojiš u paralelnim linijama.
Da, znam.
Već sam ti bojila kosu, samo već dugo nisam.
Istina.
Sretna sam što imam tri kćeri da mi boje kosu!
I sama sam je bojila.
I uspjela si -Da. Gledajući u zrcalo.
Potiljak većinom po osjećaju, ali...
Funkcionira.
Kad sam doznala da imam rak,
mislila sam da je gotovo.
Moja sestra umrla je od raka. Mislila sam da je stiglo moje vrijeme.
Mislila si da je gotovo? - Da, da neću preživjeti.
Hodala bih ulicom i gledala uokolo
kao da posljednji put vidim stabla.
Ali...
Bog je velik i izliječena sam.
Rak je nestao.
Nakon toga si se promijenila.
Da, malo sam promijenila stav prema životu.
Mislila sam... Nakon što sam prošla kroz tu bolest,
ne isplati se biti prestroga prema sebi.
Mislila sam da zaslužujem biti malo slobodnija,
da si dopustim više stvari nego što sam si prije dopuštala,
da imam svoj pogled na stvari, a ne da uvijek radim što tvoj tata kaže.
Mislila sam da imam pravo na to.
Da kažem i mislim nešto drugo.
Bila sam poput djeteta. Naivna. Sanjarila sam.
Mislila sam da će me život ionako zadesiti i da će sve biti dobro.
Ali nije baš tako. Moraš se puno truditi da bi sve bilo dobro.
Moraš promisliti o stvarima.
Vidiš, to je to!
Sad imam drukčije lice.
Puno ti hvala, dušo!
Sviđa li ti se? -Da, dobro je ispalo.
Sad se pogledam i mislim da izgledam dobro.
Puno ti hvala. -Nema na čemu.
Hvala ti na pomoći.
Pijetao Peter!
Obično je izlazio i pjevao mi.
Pobjegao je, mama. -Zaboravio me.
Kad sam ga kupila, mahao je krilima i pjevao.
Ali zimus me nije puno viđao.
Sad nas kamera obje snima.
U redu?
Pokazat ću ti svoju bebu.
Jesam li ti nedostajala?
Jako si mi nedostajala.
Vidjela sam te ljetos, zar ne?
Ne, lani. -Jako si mi nedostajala!
Prošla je godina dana, bako.
Sjećam se...
Moja sirota mama morala je skupiti miraz za tri kćeri. Bila sam četvrta!
Zapravo me nije htjela. Bila sam tatina curica.
Uvijek sam bila uz njega.
Tata me naučio da sama jedem.
Nismo imali vilice.
Rekao bi: "Hajde, ljubavi, ovako stavi ruku.
Zagrabi i prinesi ustima!"
Nikada to neću zaboraviti.
Bako, a tvoj brat? -Ion!
Reci joj kako je preminuo.
Išao je u četvrti razred rumunjske škole.
Imali smo puno ovaca.
Moj drugi brat, Gheorghe,
ujutro je otišao u školu.
Ion je imao nastavu poslijepodne.
Ion je ujutro izveo ovce na pašu
i čekao da se Gheorghe vrati i preuzme ih.
Zbog toga je često kasnio u školu.
Zakasnio je jedanput, dvaput...
Sjećam se učitelja. Nije bio loš čovjek.
Samo je...
Ljutio se jer je Ion zapravo bio dobar učenik.
Izvukao ga je iz klupe i slomio mu nogu.
Slomio mu je koljeno.
Na kraju je umro.
Zatim...
Ljudi su mojeg tatu htjeli uvjeriti
da sudski tuži učitelja.
Njegova je žena bila moja učiteljica u prvom razredu.
Tata je rekao: "Ne. Upravo sam pokopao sina.
Neka barem njegova djeca imaju oca".
I tako mu je oprostio.
No izgubuo je malog Iona.
Još se sjećam.
"Pogledaj ovo!
Imali smo problem s...
Dosta! Prestani govoriti!
Ne znaš ti ništa, budalo!
Razbit ću ti ovu bocu na licu!
Vraćaj se na posao!
Ubit ću te!
Nisi obavio posao! - Učinio sam sve! Niste mi platili!
Ne dirajte me! -Ubit ću te!
Gubi se odavde dok radim!
Beskoristan si!
Beskoristan si! Totalno beskoristan!
Ne znaš ni tu jednu stvar obaviti!
Što da kažem o današnjem danu?
Moj šef...
Moj poslodavac, kako ovdje kažu...
Napao me bez razloga.
Pokušavam naći nekoga da me odveze u bolnicu.
Sad ne mogu voziti.
Ne mogu pomaknuti nogu.
Ne mogu je ni vući. A ni dodirnuti.
Da vidimo kako će cijela ova zbrka završiti."
UDRUŽENJE ZA PRAVNE STUDIJE IMIGRACIJE
"Potrebna pravna pomoć
Zlostavljanje moldovskog radnika u Italiji"
Sjednite.
O. K.
Gurnuo me u viličar.
Koža je, kako da kažem... Izvitoperila se.
Otišao sam u bolnicu.
Jako mi je naudio.
I povrh toga...
Imam dokument. Potjerao me.
Rekao je: "Ludi si.
Pokazat ću ti koliko si lud. Izbacit ću te".
Razumijete, natjerao me na... Na testiranje mentalnog zdravlja.
Ovdje sam bio na testiranju.
Plače mi se od toga.
Kad vas netko tako nazove ludim...
Što se onda dogodilo?
Pokazat ću vam, imam...
Imam sve papire od psihijatra i sve.
Sve sam sâm platio. Nikada mi nije nadoknadio taj trošak.
Možemo tražiti nadoknadu troškova.
Nevjerojatno.
Evo kalendara. Svi su prekovremeni na crno!
Isto kao što piše ovdje, zar ne?
Ne!
Na kraju godine ih uništi. Ove sam skrio.
On je sve to učinio.
Zbog toga sam dobio ovo.
Tek kad si posljednji put bila kod mene
vidio sam koliko tuge nosiš u sebi.
I puno sam razmišljao o onome što si mi rekla.
"Što sam to tako loše učinio?
U čemu sam pogriješio?"
Uvijek sam mislio da sam radio sve za vas.
Slao si nam novce i mislio si da je to dovoljno.
Ali samo slanje novca kući nije dovoljno.
Tad nisam imala pojma što je siromaštvo.
Bilo mi je važnije da budeš dobar,
da me zagrliš, poljubiš, da mi kažeš da me voliš, da stvoriš miran dom.
Jako mi je žao
što vam nisam pokazao ljubav koju sam osjećao prema vama djeci.
Ili ne na pravi način.
Nadam se da vidiš da više nisam ta osoba.
Sad mi je jasno da sam griješio.
Da mogu vratiti vrijeme, promijenio bih to.
Ali znam da ne mogu. To je nemoguće.
Radu, idem k svećeniku. -Smijem li i ja ići? Snimiti nekoliko kadrova?
Ako svećenik nema ništa protiv.
Dobar dan, prečasni. - Blagoslovljen budi.
Htio bih razgovarati s vama.
Nadao sam se, jer je danas manje ljudi...
Nešto mi je na duši.
Moja srednja kći zove se Lina.
Bila je sjajna u školi,
ali znate kako je teško obuzdati djecu.
Lako upadaju u grijeh.
Što da sad radim?
Shvatio sam da sam griješio u nekim stvarima.
Nisam imao pravo.
Djeci treba više slobode nego što sam mislio.
Kroz obrazovanje koje ste im dali, bili vi strogi ili ne,
dobro ste ih odgojili.
Spriječili ste razvrat i loše odluke.
Ako je djevojka završila studij i ostvarila svoje ciljeve,
to znači da ste je dobro naučili.
Zašto se brinete zbog pogrešaka u obrazovanju vaše djece?
Zašto vaše dijete ne razmisli o...
O tome kako vas je napustila?
Smatrati vas krivim... To je pogrešno.
"Sad smijem ići, zar ne? -Da.
Hvala.
Da, hvala.
Oprostite.
Htjeli ste me vidjeti? -Da.
Evo mojeg prvog pitanja.
Recite mi, zašto se niste pojavili na poslu?
Kad? -Neki dan.
Ali ovdje sam! -To je zakon.
Trebali ste biti na poslu.
Nitko mi ništa ne govori.
Trebali biste biti odgovorni za svoj posao!
Ali...
Niste se pojavili na poslu. Ozbiljna stvar.
Ali nisam...
Mogu vas otpustiti samo zbog toga.
Ne, čekajte. -Dajte otkaz!
Ne mogu. Ne želim dati otkaz!
Oduvijek želim raditi, da imam normalnu mirovinu.
Zakon je jasan. Potpišite.
Neću ništa potpisati. Razgovarat ću s odvjetnikom!
Sad je dosta. Izlazite!
Ne, ali... -Van!
Znate da imam odvjetnika i želite me se riješiti!
Ja sam taj koji ovdje daje naredbe!
Da, znam. -Ja!
Ali nikada niste rekli... - Meni odgovarate!
Ne želim dati otkaz. Neću!"
U redu je, g. Pavel. Vidjet ćemo ih opet na sudu.
MOLDAVIJA
Uđi. Ja ću ovdje početi.
Namjestit ću je.
Tako. Malo ću te snimati!
Kako si, bako?
Kako si? -Bakina curica!
Sve sam veća, zar ne?
Lijepo zaokružena. - Naravno. Samo pogledaj!
Mami i Diani trbuh je u trudnoći bio uži.
Rekla sam da im je trbuh bio uži u trudnoći.
Pa naravno.
Ovo je curica. -Da.
Trbuh je s curicama okrugao.
S dečkima je šiljast.
Ovo je curica.
Trebate li pomoć, g. Pavel? -Ne!
Završit ću prije nego što se popneš.
Hoće li rajčice narasti, mama?
Doći ćeš na ljeto i jesti ih.
Slatke su i ukusne, ne kao one iz supermarketa.
Linu zanima koliko si se puta udavala.
Tri puta. -Tri puta.
S tatom se nisi vjenčala u crkvi jer je bio komunist.
I nije vjerovao u Boga.
Pa, bio je...
Vjerovao je, ali nije mogao ništa učiniti.
Je li baku ijedan od muževa tukao?
Ne znam. Je li te ijedan od muževa tukao?
Ne, bila je poslušna žena.
Znala sam kako s njim.
Bio je iznenađen da imam tu moć.
Bila si dobra psihologica.
Vidjela si da je bio agresivan. - Studirala sam psihologiju, znaš.
Znala si kako s njim.
Susjedima je govorio: "Kad bi je tukao?
Kad idem u krevet, ona radi. Kad se probudim, ona radi".
Kad se napio i htio napraviti skandal, postavila bih stol za njega,
natočila mu čašu vina, oprala mu noge...
Ukazivala mu je poštovanje.
Rekla bih: "Razgovarajmo ujutro."
Što ti ne valja s glavom?
Otkako si se vratio, samo kritiziraš.
Nisam učinila ovo, nisam učinila ono.
Zato što ne znaš mućnuti glavom!
Ne mogu!
Ne gledaj me tako.
Prestani. Smjesta.
Uvijek si se žalila djeci.
Glumiš žrtvu!
Curama nikada nisam rekla lošu riječ o tebi!
Nisam... -Blatila si me pred njima!
U djetinjstvu je svaka večer izgledala ovako. Beskonačne svađe.
Tada sam samo htjela brzo odrasti
i pobjeći odavde.
Sad mogu biti ovdje, gdje boli,
koliko god treba da svi zaliječimo rane.
Hajde, Liuda, počisti to pa ćemo ih zaliti.
I iščupaj korijenje!
Ovo je cvijet. -Zašto si ga iščupala?
Zašto si ih stavila ovamo?
Ovo je cvijeće.
Ovo nije.
Ovo je korov.
Daj stavi tu svijeću!
Za sjećanje na njih.
Bili su dobri ljudi. Naša obitelj j postoji zbog njih. -Požuri se.
Da nije bilo tvoje bake, tko zna?
Samo se požuri. - Rodila si se zahvaljujući njoj.
Neka počivaju u miru.
Tvoj djed iz rata vratio se s problemima.
Imao je potrese mozga, jadničak. Postao je nervozan.
Volio je piti žestoka pića.
Od toga mu je želudac otupio.
Da, nije pio zbog užitka.
Govorio sam! -Ispričavam se.
Dakle...
Moja mama brinula se o svemu.
Ona je radila i rakiju.
Zapravo je ona sve radila.
Angažirala ljude za žetvu, radila vino...
Ako ti trebaju kola, pitaj mamu. Traktor? Pitaj mamu.
Treba li ti majstor? Pitaj mamu. Mama poznaje jednog.
Tata je bio pomorac. Dobar.
Mogao ti je izraditi bilo što.
Ali kao osoba?
Bio je dobrodušan.
Kad je pio, gadno se svađao s mamom.
Ako je mama znala kad treba zašutjeti,
smirio bi se.
Ali ako je razvezla jezik, batine joj nisu ginule.
Kad je mogla, pobjegla je. Kad nije...
Ako bi je ulovio...
Svađali su se, onda bi se on ohladio i sve bi bilo dobro.
Mislim da su opraštali jedno drugome.
Mislim da su njihove duše zajedno, spokojne u zagrobnom životu.
Nijedno nije preminulo s ljutnjom u srcu.
Siguran sam da je tata preminuo sa žaljenjem.
Nakon što je mama umrla, često je plakao.
Kad god ju je netko spomenuo, plakao je.
Moja mama nikada mu nije zamjerala.
Nikada ga nije mrzila.
Čak i kad je učinio nešto pogrešno, našla je razlog da mu oprosti.
Halo?
Halo? -Zašto si se javila?
Moja rođakinja. - Nisi se trebala javiti!
Nije li tako?
Ti si kriva. Prekinula si navigaciju.
Da, ali... -Daj onda više šuti!
Nema koristi da se prepiremo!
Kako si, brate moj dragi?
Tko te je naučio da ovako voziš?
Zečeki!
Hraniš kuniće?
Slušaj, kako stvari stoje između tebe i Tamare?
Kako je s Tamarom?
Slažete li se ili se još stalno svađate?
Sad kad su djeca ovdje, spava u drugoj kući.
Ovaj tjedan djeca su kod nas.
Ali kad unuka nema... -Onda spava tu.
Brinuo sam se da sam došao u nezgodno vrijeme. Ne? -Ne.
Ne, sve je u redu. -Da?
Zašto ne bi bilo?
Ne znam.
Koji je bio njegov problem, teta Tamara?
Tvoja teta Stela zvala ga je pijandurom.
Govorila mu je da manje pije.
Vikao je na mene da sam trebala biti na njegovoj strani
i govorio je da ne pije!
"Kako da kažem da ne piješ kad piješ?
Dosta sam popio.
Cijeli sam život sam."
Zvuči kao netko kog poznajemo, zar ne?
Znaš, Lina,
oduvijek mislim da bi joj bilo grozno kao i meni da je tvoj tata kod kuće.
Mojoj mami? Zbog tate? -Da.
Sto posto sam sigurna da bi im bilo gore.
Uvijek se pitam kako ste ti i moja mama preživjele.
Možda tvoj tata nije tako loš, ali mene je muž tukao,
izbacio me iz kuće i gađao kamenjem.
Kad je radio u Španjolskoj, kući je doveo svoju ljubavnicu.
Što mi je sve radio!
Zašto si mu oprostila?
Lina, uvijek sam mislila... Kad se naša djeca vrate kući
i kad dobijem unučad,
drugi ih muškarac ne bi volio kao svoje.
Gotovo smo spremni. -I mi.
Mogu li dobiti zdjelu za meso?
Je li ova dobra?
Je li ova dobra? -Da.
Da, ta!
Da bar mogu dobiti stan pa makar i jednosobni!
Što će ti? -Ne mogu živjeti u toj kući.
Ali nemaš li stan?
Nije moj.
Vidim da već radiš planove.
Dođe vrijeme kad sam sebi moraš biti najvažniji.
Zbog stresa sam već imala čir i rak.
Ne želim to opet.
Agresija je zastrašujuće česta u ovim krajevima.
Kad sam bila mala, osjećala sam se bespomoćno.
Poslije sam postala novinarka i pokušala nešto promijeniti tekstovima.
Sad znam da je jedino mjesto na kojem mogu utjecati na veliku promjenu
moja obitelj.
Moja prelijepa curica.
Napokon si stigla.
Kontaktirao me odvjetnik druge stranke
da pita možemo li naći rješenje.
Trebamo razgovarati.
Mislim na financijsko rješenje. Kompenzaciju.
Za dodatne sate koje ste odradili
ili za nedostojanstveni tretman koji je rezultat
dokazanog ponašanja vašeg poslodavca.
Zapamtite, tužba traje i morate imati svjedoke
koji su osobno vidjeli vašeg poslodavca
i koji se pred sucem mogu zakleti:
"Da, vidio sam da je ovaj čovjek radio od 8 do 20 h
i vikendima".
A ovdje je i neimovinska šteta.
Imamo dokaze. Snimili ste ih.
No procjena suca za tu štetu
može se jako razlikovati.
Umoran sam.
Ja... Iscrpljen sam.
I mentalno i fizički.
Naravno, želim ovo okončati, na ovaj ili onaj način,
ali ne bilo kako, nego dostojanstveno.
Morate odlučiti. I to je teška odluka.
Vaša priča jako je duga i jako komplicirana.
Traje godinama. -Da. Godinama.
Nakon što ste toliko toga prošli,
nije lako reći: "Hajdemo se dogovoriti."
Ono što sam vidio na snimkama
doista je jako traumatizirajuće, fizički i mentalno.
Zatvorit ću vrata.
"Dobar dan.
Prihvaćate li na ponuđenu nagodbu?
Prihvaćam.
Savršeno.
Slažete li se sa svime što je rečeno?
Slažem se. -Savršeno.
Hvala Bogu da je sve ovo gotovo.
"Slava budi Bogu!"
Da, sve je gotovo. "-Da!"
Sve je dobro. Vratit ćemo se kući i proslaviti.
Da, moramo proslaviti.
Kako treba.
Drago mi je da smo istjerali pravdu za tatu.
Novac od bivšeg poslodavca znači mirniju starost za njega,
kao i uvjerenje da se zlo može pobijediti.
Bok, kako si?
Snimate?
Nisi mogla spavati? -Ne.
Poslala sam poruku Lini. Odgovorila je taman kad sam zaspala.
Odgovorila sam... -Prekasno!
Poruka me probudila i...
Što je ovo, kvragu? -Noćno svjetlo.
Da ne palim veliko svjetlo.
Ostala nisu dovoljno jaka. I previsoko su za mene da zamijenim žarulje.
Ne odgovaraj mi!
Prestani. Razmisli. Mućni glavom!
Izluđuje me to da ne misliš svojom glavom!
Jednostavno nisi sposobna za to! -Možda nisam.
Kako to misliš da nisi?
Strpljenja, strpljenja...
Ma koliko se trudiš, nisi dovoljno dobra.
Uvijek si loša. Loša! Loša!
Oduvijek sam se bojala da se neću snaći sama,
da neću izdržati, da neću imati dosta novca.
Evo kako se on ponaša! I uvijek misli da nemam pravo.
"Zašto si to pomaknula onamo?
Zašto nisi napravila to i to?"
Uvijek sam ja kriva.
Kad odrasteš u sirotištu,
nemaš iskustva u životu.
Ne znaš kakve obitelji trebaju biti, kakav tata treba biti prema mami.
U našoj je kući uvijek bilo čudno s mojim očuhom.
Nisam se mogla zbližiti s mamom.
Ostala sam bez oca, ali još sam imala mamu.
Onda smo se preselili u njegovu kuću i izgubila sam i mamu.
Bilo je preteško.
Znam, dušo. znam.
Jedanput sam udarila očuha.
Nisam htjela da imate očuha. Zato ga nikada nisam ostavila.
Uskoro odlaziš. Imaš svoj život.
I ja ću donijeti neke odluke.
Dobro, smiri se sad.
Otkako se Aster rodila, prvi put u životu imam osjećaj
da su se dijelovi mene koji su uvijek ratovali napokon uskladili.
Naučila sam živjeti u krhkom svijetu u kojem ljubav ne boli.
Aster!
Pogledaj, vidim naš svijet!
Svaki se dan trudim
da moja curica živi mirnijim životom nego druge generacije u mojoj obitelji.
Želim doći gore!
Želim sjesti pored tebe!
Tatice, volim te! -I ja tebe.
Što ondje piše?
Što piše? -Možeš li mi pročitati?
Evo što piše...
Uzrujala si se?
Zašto si se uzrujala?
Reći ću ti kad malo narasteš.
Ali zašto si uzrujana?
Samo mi reci!
Reci mi!
Ljubavi, ljudi su katkad jednostavno uzrujani.
Ali zašto si uzrujana?
Daj mi pusu i bit će mi bolje.
Eto!
Čitaj mi.
MEDIATRANSLATIONS