Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mamma!
- Mamma, vi vill bara sjunga till nio. - Jag vet inte, vi får se.
Bara i en kvart.
Gör det bara, varför är du så upprörd?
Kom igen, stanna tills de börjar.
- Redo? - God kväll, pappa!
Vi har saknat dig mycket-
- så vi har förberett en liten show åt dig med sånger och dikter.
Men först vill jag presentera dig för en vän.
Mamma gav mig den här papegojan i födelsedagspresent.
Hon heter Kira och hon är lite elak.
Hon är inte van vid oss än. Titta.
Pappa, du ska få höra en sång. Inte på moldaviska utan på spanska.
Den heter Canción para Ana.
För 25 år sen åkte min far utomlands för att jobba.
Vi kommunicerade via VHS-band som nådde honom i Italien med buss.
När han hade åkt blev vårt hem äntligen tyst.
Pappa, jag vill visa dig nåt jag lärde mig på teaterkursen.
Valerica repeterade med mig, och hon lärde sig det också.
- En liten katt... - Mjau, mjau!
Här är lite mjölk att lapa i sig!
- Och en hund också... - Voff, voff!
När jag var 18 lämnade också jag landet - för att bli journalist-
- och våra samtal blev allt mer sällsynta.
När han ringde kände jag en tyngd i bröstet-
- som om nåt hemskt skulle hända.
För att leva utan rädsla, undvek jag honom så mycket jag kunde.
Sen fick jag ett oroande meddelande från honom.
Ser du, Lina, så här ser mitt liv i Italien ut.
Hjälp mig, snälla.
PAPPA
Du har väl packat båda kamerorna? För säkerhets skull.
Ja, det har jag.
- Och slagmikrofonerna? - Ja.
- Behöver vi ljus och sånt? - Nej, det är lugnt.
Är du redo att träffa honom?
Jag träffade min partner Radu när vi jobbade på en nyhetsredaktion.
Jag bad honom följa med trots att han inte kände min pappa.
Jag behövde nån som jag kunde känna mig trygg med.
Pavel, GPS:en ledde oss till en bro.
Åk under bron.
Om 100 meter tar ni höger.
Vägen fortsätter, du följer häcken.
Så fint, är det här din pappa bor?
På den här egendomen, men de har en annan ingång.
Han är i arbetarflygeln.
Hej, raringar!
- Hur är det? - Hur gick resan?
Är du dödstrött eller har du fortfarande nåt i dig?
Hej, raring, hur är det?
- Hej. - Du är så smal, stackare!
Oj, olivträd!
Det här är växterna jag tar hand om.
- Vad är det? - Citroner och apelsiner.
Oj.
Du som liten flicka?
Som liten flicka, ja.
Det här var avslutningsfesten.
Studentskivan i trean?
Direkt efteråt åkte jag till USA.
Sen flyttade jag till Rumänien för att studera.
Det var allt.
Vi bodde aldrig ihop efter det.
Titta där.
Oj.
- Han var sjöman då. - Han såg så annorlunda ut.
Ja, han är äldre.
Det här är min gård.
Jag passerar här varje dag på väg till jobbet.
Det ligger ju på framsidan.
Det här är vingårdarna.
Och där...
Skogen tillhör också ägarna.
Och där... Filma inte lastbilen.
- Vad är det här? - Det är här jag jobbar.
Jag vill inte hamna i trubbel.
Och här...
Det här är huvudingången.
Jag får inte använda den. Jag klipper gräset och sopar, bara.
Jag gör det som behövs. Vattnar blommorna...
Avtalet med ägarna-
- är att jag bor gratis i utbyte mot städning och trädgårdsarbete.
Men jag betalar för gasen.
Jag såg en bil.
- Va? - En bil körde precis förbi.
Det är chefen.
Han kanske ser oss. Radu, kom igen!
Vad hände? Jag förstår inte.
Hon såg en bil.
Vi borde gå nu, jag vill inte att han ser oss filma.
Du borde ha sagt till så fort du såg bilen.
Parkerade han?
- Nej, jag såg bara en bil köra förbi. - Såg du honom parkera?
Jag vet inte. Han körde bara förbi.
Vi väntar här tills han åker.
Jag kollar om han är i trädgården.
Min far har alltid varit stoltheten personifierad.
För hans generation är känslor ett tecken på svaghet.
Män måste verka starka och självsäkra.
De måste styra sin familj med järnhand.
- Ingen signal. - Jag har ingen täckning här heller.
Jag kollade inte om det fanns täckning.
Vad hände med dig här?
Jag ska berätta en sak.
Folk som kom hit först-
- folk som kom hit i en viss ålder-
- de kom hit för att jobba.
Sen blir man förstås förtryckt-
- man blir jagad, man blir inte respekterad, man blir...
Det är som om man inte är nåt.
Min chef är väldigt sträng.
Det stör honom till och med hur jag håller kvastskaftet!
"Så sopar man inte! Kallar du det att sopa?"
"Kallar du det att stapla sopor? Eller att hålla i ett handtag?"
"Så städar man inte, så moppar man inte golvet."
Han hackade på allt.
"Så går man inte!" Hur ska jag gå, då?
Han härmade mig.
Jag gick bara och han skrattade.
"Vad är det för slags gång?"
"Kan du inte gå som en normal människa i din ålder?"
Sen vred han om min arm.
Han tog tag i mig och sa: "Jag kan slita dig i stycken."
Jag åkte hem med blåslagna armar.
Jag tog till och med bilder på dem.
Blåmärken på armarna, på halsen...
Ibland slår han mig i huvudet, kommer bakifrån och pang!
Bara så där!
Hur kunde jag berätta det för din mamma, för dig-
- eller för min bror där hemma?
En gång blev det riktigt illa.
Riktigt illa. Han gav sig på mig för att slå mig!
Han knuffade mig och mina glasögon flög av.
Tur att de inte gick sönder, för de är dyra.
Varför gick du inte till polisen?
Det är komplicerat.
Visst kan man gå till polisen, men...
Du behöver vittnen.
Han sa till mig: "Lämna in så många klagomål du vill."
"Jag har råd med advokater, det har inte du."
"Få se om du klarar dig utan pengar", sa han.
Ja, han misshandlar mig. Det gör han!
Fysiskt, moraliskt, mentalt.
Ekonomiskt också. Han misshandlar mig på alla sätt.
Han misshandlar en och hånar en, skrattar åt en.
Även om du är arg på mig och vår relation inte är den bästa-
- och du har varit missnöjd med mig-
- hoppas jag att du känner med mig och vill hjälpa mig.
Skriv om det här, filma det, så att jag kan ta mig ur det.
Jag klarar inte det här längre.
Du är den enda jag kan...
Jag kan inte.
Som journalist har jag alltid försökt avslöja våld.
Att ge röst åt folk som lider på grund av andra.
Jag skrev om krig, om torterade fångar-
- om migrantarbetare som utnyttjas och förödmjukas av sina arbetsgivare.
Sent insåg jag att jag valde mina ämnen-
- för att jag försökte förstå våldet i min egen familj.
Varför slog pappa oss när vi var barn?
Jag vet inte vad jag ska göra.
Tja...
Vad hade du gjort om det hade varit nån annan?
Han lyssnar vid dörren.
Här, älskling, det här är alla dokument jag har samlat-
- de senaste tolv åren som jag har jobbat för den här mannen.
Här är de officiella timmarna jag fick betalt för-
- och här är de inofficiella.
Jag fick skriva ner dem separat-
- för han betalade dem separat. Titta.
Se skillnaderna mellan de två tabellerna.
Snälla, om du kan-
- ge mig en idé, hjälp mig på nåt sätt.
Eller hitta nån som kan hjälpa mig.
Tack. Vi hörs snart, ha en bra kväll.
Tack så mycket. Hej då.
Hur gick det?
Ingen skulle ta sig an fallet utan konkreta bevis.
De är lätta att använda. Man trycker bara ner knappen.
De syns inte från fickan.
Jag är rädd att hans arbetsgivare märker det.
Risken finns.
- Det är samma modell som du använde. - I Ukraina, eller hur?
Hade du den i väskan eller under skjortan?
―Under skjortan. ―Det är lite mer komplicerat.
Det är svårare att rama in, att kontrollera vad man ramar in.
Viktiga saker kan hända, och om man inte filmar dem...
Det hände mina vänner.
De samlade in bildbevis och det höll inte i rätten.
På grund av den dåliga bild- och ljudkvalitén.
Han får en genomgång i morgon.
Det här är huvuddelen av kameran.
Ha den i fickan.
Det här är linsen.
Den filmar och ska vara här.
- Så. Ser du? - Ja.
Du ser, va? Här, till exempel. Där, ser du?
Den filmar från brösthöjd.
Du sätter på den när du känner att...
När det hettar till.
- Samma knapp stänger av den. - Jag förstår.
När jag är i det huset känns det som...
Som om väggarna rasar över mig och kväver mig.
Det är konstigt, det är en så vacker plats.
- Jag... - Ett så vackert hus.
- Du kan vila i en timme. - En timme, ja.
Svara inte!
Varför inte?
Herregud!
Vänta och se, han börjar ringa oss varje dag.
Min far är besatt av att veta vad folk omkring honom gör.
Han tror att alla måste rapportera till honom.
Jag vet inte vad jag ska kalla det...
Kontrollfreak.
- Gör han det mot din mamma också? - Mot alla!
Man kunde inte göra nåt utan att han visste.
Vi hade en fast telefon.
I slutet av månaden, när fakturan kom, ville han ha samtalslistan-
- numren vi hade ringt, samtalslängd-
- tiden för samtalen, datum, etc.
Han kom till mig med listan och sa: "Vem ringde det här numret?"
Jag sa: "Jag ringde Mariana, min klasskompis."
"Vad kan du prata om i 23 minuter?" Jag hade ingen aning.
"Var har du varit?"
"Lektionen slutar 14.30. Varför kom du hem 15?"
"Det tar bara tio minuter att komma hem från skolan."
Och?
Ibland är du också sån.
Inte så, tro mig.
Jag är inte sån, Radu.
Jag säger bara att ibland...
Om jag var sån skulle du inte vara med mig.
Menar du att du skulle stå ut med det?
Du åker, du ringer inte, du pratar inte med mig alls.
Jag vet att du inte vill veta.
Det är just det som är grejen.
Jag ger dig all frihet jag kan, för jag vet hur det är att kvävas.
Den sista som sa att jag var som min far-
- var min exmake, som lämnade mig bara fem månader efter bröllopet.
Jag insåg att min fars våld alltid hade varit en del av mig-
- som en osynlig hand eller en extra lunga.
Av rädsla för att bli sårad, orsakade jag lidande för dem jag älskade.
För att fly våldet blev jag tvungen att titta inåt.
Om jag inte hade gjort det, hade jag inte kunnat hjälpa min far.
Där är han nu.
Pappas chef dyker upp här.
Fyra timmar, du får betalt för fyra timmar.
Men du...
Ja, men...
De pratar om pengar, eller hur?
Han betalar honom.
Han tar det ur plånboken.
Trecentosessantauno.
- Vad blir det? - 361 euro.
Han ger honom faktiskt en euro.
Där har vi vårt bevis! Svarta pengar.
Det här är superviktigt, jag måste markera det.
De här är från facket.
Med alla hans registrerade arbetstimmar.
I deras register.
Sen har vi timmarna som pappa faktiskt jobbade.
Och skillnaden.
Här är arbetstimmarna utöver avtalet.
För de här betalades inga avgifter. Pensionsavgifter, alltså.
Det borde vara lätt att bevisa om man tittar på vad han åstadkom.
Hur kunde det packas en miljon vinflaskor-
- med två anställda fyra timmar om dagen?
Jag ville titta på en annan fil.
Hej, min lilla flicka, Lina.
I dag vill jag vända mig till dig.
Jag tänkte att jag borde berätta några saker jag aldrig kunde säga.
Ibland är jag också deprimerad, jag vill att du ska veta det.
Jag är en man, men jag är inte gjord av järn.
Många gånger...
Många gånger mår jag väldigt dåligt-
- och i de stunderna kan jag inte ringa er.
Jag är rädd att jag ska börja gråta.
När du var liten pratade jag knappt med dig, och din mamma visste varför.
Jag pratade lite och blev tårögd.
Jag kunde inte prata utan att bli tårögd-
- och känna en klump i halsen.
Sen var jag tvungen att sluta så att ni inte skulle se det.
Jag tycker att vi borde förlåta varandra-
- för misstag som vi har gjort här i livet.
Din far...
Far älskar er alla och önskar er allt gott.
Hela mitt liv har jag väntat på att pappa ska säga det här.
För att visa mig, på sitt eget sätt, att han älskar mig.
Hans försök att överbrygga klyftan kommer när ett nytt liv växer i mig.
- Kan du se barnets kön? - Jag har inte kollat.
Vi tar reda på det tillsammans.
Ja, det är en flicka.
Du kan se det här.
Här är benen, knäna och sulorna.
Ett, två.
- Är det hennes ben? - Ja, ett lårben.
Titta. Magen, levern, ryggraden.
Meddelandet från pappa och barnet inom mig-
- får mig att se det förflutna i ett annat, oväntat ljus.
Jag vill återvända till Moldavien, platsen jag flydde ifrån-
- för att förstå var våldet i vår familj kommer ifrån.
Visa honom era betyg.
Och skolväskorna han skickade också.
Rädslan för min far är känslan jag minns bäst från min barndom.
Rädslan för att bli slagen när hemmet var ostädat.
När jag fick lägre betyg i skolan.
När varken vi systrar eller vår mor var perfekta.
Pappa...
Titta.
I dag fick jag en tia för dikten jag läste upp för dig.
Förra veckan fick jag en nia.
Jag hoppas att du är nöjd med mina betyg.
Det här är skolväskan du skickade. Den är lite trasig här.
Jag gillar den verkligen, och jag hoppas att den håller länge.
Det är redan andra året jag använder den.
Jag åkte till Italien för att hjälpa honom, men mötet triggade mig-
- påminde mig om att han inte alltid var offret.
Berätta, låt oss prata om det.
Vad gjorde jag för att förtjäna stryk?
Vad gjorde mina systrar som var så illa?
Kallar du det "slag"?
Du piskade oss med ditt byxbälte!
Sista gången du slog oss var när jag försökte försvara mig.
Det var bara för att skrämma er!
Så det är normalt att skrämma barn med stryk?
Istället för att tålmodigt förklara:
"Det här är fel. Om du gör det här, händer det där."
Låt mig fråga igen, så att jag förstår. Jag frågar igen.
Du förstod aldrig att din pappa hade fyra jobb-
- för att försörja familjen?
Tror du att jag hade tid att sitta ner och prata-
- och förklara i två timmar med var och en av er?
Vad är poängen med att försöka så hårt-
- göra bra ifrån sig i skolan, få alla möjliga priser-
- om man innerst inne känner att man inte förtjänar något?
Bara för att bevisa för någon att man är värd något?
Varför, om du är olycklig inombords?
Var tror du att mina känslor kommer ifrån?
Jag vill förstå hur du kan titta på ett barn som är fem, sex eller tolv-
- och sen slå det.
Det kanske du aldrig gör.
Jag vill förstå, för jag vill inte göra samma sak.
Bra, men du lyssnar inte ens på mig.
Jag lyssnar.
Vår generation tyckte aldrig illa om sina föräldrar!
Vi tänkte att det här är livet och att vi måste leva det!
Andra jag känner betedde sig likadant-
- och jag ser inte deras barn gnälla.
- Det kan du inte veta. - Visst, men jag säger det.
Jag minns det tydligt. Jag slog dig knappt då och då.
Vet du hur ont det gör?
Jag är trött på att alltid kämpa mot det här.
Alla mina depressioner, alla problem. Ibland är jag trött på mig själv!
På mig själv!
Självklart blir andra också trötta på mig.
MOLDAVIEN
Jag skämdes så mycket.
Jag minns den känslan så väl. Skammen var överväldigande.
Efter att ha skrikit eller slagit oss, eller efter ett bråk med mamma-
- ville jag inte att de andra skulle se mig.
Om jag gick ut skämdes jag oerhört-
- och hoppades att ingen skulle nämna nåt.
Vi låtsas att inget har hänt.
Nu ser jag att dörren är likadan.
Det är dörren från min barndom.
Se på dig, syrran, se så vacker du var!
Det här är mitt favoritfoto av dig.
Jag har alltid känt att du på ett sätt var mognare än jag.
Bara känslomässigt. Kanske.
Ja, jag kände det också-
- men det var för att jag var mer skyddad.
Du har fler dåliga minnen med honom än jag.
Jag minns det inte så bra-
- men du berättade alltid vad som hände.
Jag minns att det blev värre sen, när vi flyttade till den här lägenheten.
Vi grät varje natt i vårt rum.
Till och med när vi två hade bråkat-
- grät vi ut mot varandras axlar när nåt sånt hände.
Vi behövde varandra, så vi var tvungna att bli sams.
- Minns du? - Ja.
Vi gick och la oss arga på varandra-
- men när mamma och pappa grälade-
- eller rättare sagt när pappa grälade med mamma-
- la du och jag vårt bråk åt sidan.
Jag antar att det hjälpte oss att komma närmare varandra.
Oss två? Hundra procent.
Det var det mest...
- Vi var enade mot faran. - Ja.
Vi var de enda som visste vad som pågick.
Ingen hade förstått det ändå.
Min mamma hade alltid en sorgsenhet i ansiktet som krossade mitt hjärta.
När jag var sex-
- knuffade min far henne mot balkongdörren i köket.
Glasskärvorna skar in i hennes hud och dränkte morgonrocken i blod.
Jag kom fram från bakom kylen, tog tag i min lillasyster-
- och vi gömde oss under sängen i vårt rum.
Vi bad, som vi gjorde många gånger, att inte förlora henne helt.
Du färgar det i parallella linjer.
Ja, jag vet.
Jag har färgat ditt hår förut, men inte på länge.
Sant.
Jag har tur som har tre döttrar som färgar mitt hår.
Jag har också gjort det.
- Och det har gått bra? - Ja, jag sitter framför spegeln.
Där bak går jag mer på känsla, men...
Det funkar.
När jag fick veta att jag hade cancer-
- trodde jag att det var över.
Min syster hade dött i cancer, så jag trodde att det var min tur.
Trodde du att det var över?
Jag trodde inte att jag skulle överleva.
Jag gick på gatan, såg mig omkring-
- och trodde att det var sista gången jag såg träden och allt annat...
Men...
Gud är stor, jag blev frisk.
Cancern försvann.
Efter det förändrades du.
Ja, jag har ändrat min inställning till livet en aning.
Efter att ha gått igenom sjukdomen tänkte jag-
- att det inte är värt att vara så sträng mot mig själv.
Jag tänkte att jag förtjänar att vara lite mer fri.
Att tillåta mig själv saker som jag inte tillät mig själv förut.
Att ha egna synpunkter-
- och inte alltid göra som din far säger.
Jag tänkte att jag har rätt till det. Att säga och tänka något annat.
Jag brukade vara som ett barn. Naiv, drömmande...
Jag trodde att allt skulle lösa sig ändå.
Men det är inte riktigt så. Man måste jobba för att allt ska bli bra.
Man måste tänka igenom saker.
Så där, ja.
Nu har jag ett annat ansikte. Tack så mycket, kära du.
- Gillar du det? - Ja, det blev fint.
Nu ser jag mig själv och tycker att jag är fin.
- Tack så mycket. - Varsågod.
Tack för hjälpen.
Han är tuppen Peter!
Han brukade sjunga för mig.
- Han stack, mamma. - Han glömde bort mig.
När jag köpte honom, flaxade han med vingarna och sjöng.
Men han har inte sett mig mycket på vintern.
Nu filmar kameran oss båda.
Okej? Jag ska visa dig min lilla kula.
Har du saknat mig?
Jag har saknat dig så mycket.
Jag såg dig senast i somras, eller hur?
- Nej, förra året. - Jag har saknat dig så mycket!
Det har gått ett år, mormor.
Jag minns...
Min stackars mor fick samla hemgift till tre döttrar, jag var den fjärde!
Hon ville inte ha mig, jag var pappas flicka.
Jag var alltid med honom.
Min far lärde mig att äta själv. Vi hade inga gafflar.
Han sa: "Här, älskling, håll din hand så här."
"Ta den och för den till munnen."
Jag glömmer det aldrig.
- Mormor, din bror då? - Ion.
Berätta hur han dog.
Han gick i fyran i rumänsk skola.
Vi hade många får.
Min andra bror, Gheorghe, gick till skolan på morgonen.
Ion hade skola på eftermiddagen.
Ion tog fåren för att beta på morgonen
och väntade på att Gheorghe skulle ta över.
Han var ofta sen till skolan. Han blev sen en gång, två gånger...
Jag minns läraren. Han var ingen dålig man, han bara...
Han blev arg, för Ion var en bra elev annars.
Han släpade honom från bänken och bröt benet på honom.
Han bröt knäet på honom. Det slutade med att han dog.
Sen...
Folk försökte övertala min far-
- att dra läraren inför rätta.
Mannens fru var min lärare i ettan.
Min far sa: "Nej. Jag har precis begravt en son."
"Hans barn borde åtminstone ha en far."
Så han förlät honom.
Men han förlorade lilla Ion.
Jag minns fortfarande.
Titta här!
Det var ett problem med...
Det räcker! Sluta prata!
Du vet ingenting, din dåre!
Jag ska krossa flaskan i ditt ansikte! Tillbaka till arbetet!
Jag ska döda dig! Jag ska döda dig!
- Du gjorde inte ditt jobb! - Jo, men du betalade inte!
- Rör mig inte! - Jag ska döda dig!
Försvinn medan jag jobbar!
Du är värdelös!
Du är helt värdelös!
Du kan inte göra nåt!
Aj.
Vad kan jag säga om i dag?
Min chef...
Min arbetsgivare...
...attackerade mig utan anledning.
Jag försöker hitta nån som kan köra mig till sjukhuset.
Jag kan inte köra just nu.
Jag kan inte röra mitt ben.
Jag kan inte dra det efter mig eller ens röra det.
Vi får se hur det här slutar.
FÖRENINGEN FÖR RÄTTSLIGA STUDIER OM INVANDRING
ITALIEN
Okej.
Han knuffade upp mig på gaffeltrucken.
Huden blev - hur säger man - helt vriden.
Jag åkte till sjukhuset.
Han har skadat mig så mycket.
Och till råga på allt...
Jag har dokumentet. Han skickade iväg mig.
Han sa: "Du är galen."
"Jag ska visa dig hur galen. Jag ska sparka ut dig."
Han tvingade mig att göra några psykologiska tester.
Jag genomförde testerna här.
Det får mig att vilja gråta.
Att kallas galen bara så där...
Vad hände sen?
Jag ska visa dig, jag har...
Alla papper från psykiatern, neurologen, allt...
Jag betalade ur egen ficka, han ersatte mig aldrig.
―Vi kan be om ersättning. ―Det är otroligt.
Här är kalendern. Allt är obetald övertid.
- Samma timmar som står här, va? - Nej!
I slutet av året förstör han dem, men jag gömde de här.
Det är han som har skrivit allt.
Därför tog jag med den här.
Det var först när du besökte mig förra gången-
- som jag såg hur mycket sorg du bär på.
Sen tänkte jag mycket på det du sa till mig.
Vad gjorde jag för fel?
Vad var mitt misstag?
Jag trodde alltid att jag gjorde allt för er.
Du jobbade och skickade pengar och trodde att det räckte.
Bara pengar räcker inte. Då visste jag inte vad fattigdom var.
För mig var det viktigare att du var snäll-
- att du kramade mig, säga att du älskade mig, skapa ett fridfullt hem.
Jag är väldigt ledsen-
- att jag inte kunde visa den kärlek jag kände för er barn.
Åtminstone inte på rätt sätt.
Jag hoppas att ni ser att jag inte är den personen längre.
Jag förstår nu att jag har gjort misstag.
Om jag kunde vrida tillbaka klockan skulle jag göra annorlunda.
Men jag inser att jag inte kan det. Det är omöjligt.
- Jag ska träffa en präst. - Får jag följa med och filma?
Om prästen går med på det.
- God dag, fader. - Gud välsigne dig.
Jag skulle vilja prata med er.
Jag hoppades, eftersom det är mindre folk i dag...
Vissa saker tynger mig.
Min näst äldsta heter Lina.
Hon var duktig i skolan-
- men det är väldigt svårt att hålla barn i schack.
De kan lätt falla i synd.
Vad ska jag göra nu när jag inser att jag gjorde fel?
Jag hade fel. Barn behöver mer frihet än jag trodde.
Genom den uppfostran du gav dem, strikt eller inte-
- gjorde du ändå rätt.
Du höll dem borta från utsvävningar och dåliga val.
Om flickan avslutade sina studier-
- och uppnådde sina mål-
- betyder det att du har lärt henne väl.
Varför ska du oroa dig för dina misstag när du uppfostrade dina barn?
Varför tänker inte ditt barn att hon borde ha lyssnat på dig i stället?
Att ses som skyldig inför sina barn, det är fel.
- Nu kan jag väl gå? - Ja.
Tack.
Ursäkta?
- Du ville träffa mig? - Ja.
Det här är det första jag vill fråga.
Säg mig, varför kom du inte till jobbet?
- När? - Häromdagen.
- Men jag är här! - Det är lagen.
- Du skulle vara på jobbet. - Ingen berättar nåt!
Du ska ta ansvar för ditt eget arbete!
Men...
Du kom inte till jobbet, det är allvarligt.
Men jag...
Bara för det kan jag sparka dig.
- Nej, vänta. - Du avgår!
Det kan jag inte, jag vill inte avgå!
Jag har alltid velat jobba, få en normal pension.
Lagen är tydlig. Skriv på.
Jag skriver inte på, jag pratar med min advokat!
Det var droppen. Du hittar ut.
- Nej, men... - Ut.
Du vet att jag har en advokat och du vill bli av med mig.
Det är jag som ger order här!
- Ja, jag vet. - Jag!
- Men du sa aldrig... - Du lyder mig!
Jag vill inte avgå!
Det är okej, vi träffar honom igen i rätten.
Gå in, så jobbar jag här.
Jag ska bara ställa upp den.
Jag filmar dig en stund.
Hur mår du, mormor?
- Hur mår du? - Mormors lilla flicka!
Jag har vuxit, eller hur?
- Rund och fin. - Självklart, titta bara.
När mamma och Diana var gravida, var deras mage smalare.
När de var gravida var deras mage smalare.
Självklart.
- Det här är en flicka. - Det är det.
Flickor ger en bred mage. Pojkar gör den spetsig.
Det här är en flicka.
- Behöver ni hjälp? - Nej!
Jag är klar innan du kommer upp hit.
- Kommer tomaterna att växa, mamma? - Du kommer och äter dem i sommar.
Söta och goda, inte som de i affären.
Lina vill veta hur många gånger du har varit gift.
- Tre gånger. - Tre gånger.
Med pappa gifte ni er inte i kyrkan för att han var kommunist.
Så han trodde inte på Gud.
Han var...
Nog var han troende, man han hade inget val.
Slog någon av mormors män henne?
Jag vet inte. - Slog någon av dina män dig?
Nej, hon var en lydig kvinna.
Jag visste hur jag skulle hantera honom.
Han var förvånad över att jag hade den makten.
Du var diplomatisk av dig.
- Du såg att han var aggressiv. - Jag lärde mig att läsa av honom.
Du visste hur du skulle hantera honom.
På krogen sa han: "När kan jag slå henne?"
"När jag lägger mig jobbar hon och när jag vaknar jobbar hon."
När han var full och ville ha bråk, dukade jag bordet åt honom-
- gav honom ett glas vin, tvättade hans fötter...
Hon fick hans respekt.
Jag sa: "Vi pratar i morgon bitti."
Har du fel i huvudet?
Ända sen du kom tillbaka kritiserar du.
Jag gjorde inte si eller så.
För att du inte använder huvudet!
Jag kan bara inte!
Gör inte den minen när jag pratar med dig. Sluta på en gång.
Du beklagade dig jämt inför barnen och spelade offer!
Jag sa aldrig ett ont ord om dig till flickorna.
- Jag har inte... - Du pratade illa om mig inför dem!
Alla barndomens nätter såg ut så här, med ändlösa gräl.
Allt jag ville var att växa upp fort och fly långt härifrån.
Nu kan jag vara här, där det gör ont-
- så länge det tar för oss alla att läka.
Börja städa upp så att vi kan vattna sen.
Dra upp dem med rötterna.
- Det här är en blomma. - Varför slet du ut den?
Varför la du dem här?
Det är blommor.
Inte den här. Det här är ogräs.
Ställ bara ljuset där.
Skål för dem.
De var bra människor, vår familj existerar tack vare dem.
Om det inte vore för din farmor, vem vet?
Tack vare henne blev ni alla till.
Må de vila i frid.
Din farfar kom tillbaka från kriget med problem.
Han fick hjärnskakningar och hade problem med nerverna.
Han älskade att dricka starksprit. Det fick magen att domna.
- Det var inte för nöjes skull. - Nu pratade jag.
Jag ber om ursäkt.
Så...
Mamma tog hand om allt.
Hon gjorde konjaken också.
Hon gjorde i princip allt jobb.
Ordnade plockare till skörden, gjorde vin...
Behövde man en vagn eller en traktor frågade man mamma.
Behövde man en hantverkare kände mamma en.
Min pappa var skräddare, en bra sådan.
Han kunde göra vad som helst.
Men som person?
Han var godhjärtad.
När han drack bråkade han med mamma.
Om mamma bara kunde hålla tyst-
- lugnade han ner sig.
Men om hon öppnade munnen fick hon garanterat stryk.
När hon kunde, sprang hon. Annars...
Om han fångade henne...
De bråkade, sen kom han över det och allt var bra.
Jag tror att de förlät varandra.
Deras själar lever nog i frid med varandra i livet efter detta.
Ingen av dem dog i ilska.
Pappa gick bort med mycket ånger, det är jag övertygad om.
Han grät ofta när mamma hade dött.
Så fort man nämnde henne grät han.
Mamma klandrade honom aldrig.
Hon hatade honom aldrig.
Även om han gjorde fel, hittade hon ett skäl och förlät honom.
- Hallå? - Varför svarade du?
- Det är min kusin. - Du borde inte ha svarat!
Är det inte ditåt?
Det är ditt fel för att du avbröt GPS:en.
Ja, men...
Var tyst, då. Det är ingen idé att diskutera.
Hur mår du, kära bror?
Vem lärde dig att köra så där?
Hej, kaniner.
Matar du kaninerna?
Hur är det mellan dig och Tamara?
Hur är det med Tamara?
Kommer ni bra överens eller bråkar ni hela tiden?
Nu när barnen är här sover hon i det andra huset.
Den här veckan sover de över.
- Men när barnbarnen är borta... - Då sover hon här.
Jag var rädd att jag kom olägligt.
Inte?
- Nej, det är bra. - Är det?
- Varför skulle det inte vara det? - Jag vet inte.
Vad var hans problem, tant Tamara?
Din moster Stela kallade honom fyllo.
Sa åt honom att dricka mindre.
Han började skrika att jag borde ha tagit hans parti-
- och sagt att han inte dricker.
Hur kan jag säga att du inte dricker när du gör det?
Jag har fått nog. Jag har varit ensam hela livet.
Det låter som nån vi känner, va?
Du förstår, Lina-
- om din far var hemma skulle hon ha det lika illa som jag.
- Min mamma och min pappa? - Ja.
Jag är helt säker på att de skulle ha det ännu värre.
Jag undrar alltid hur ni stod ut, min mamma och du.
Din pappa kanske inte är så hemsk, men min man slog mig-
- sparkade ut mig, kastade sten på mig.
När vi jobbade i Spanien tog han hem sin älskarinna.
Hemskheterna han gjorde mot mig!
Varför förlät du honom?
Lina, jag har alltid tänkt-
- att när våra barn kommer och hälsar på med barnbarnen-
- skulle en annan man inte älska dem lika mycket.
- Vi är nästan klara. - Vi också.
Kan jag få en skål till köttet?
Duger den här?
- Är den här okej? - Ja.
Jag tar den.
Om jag kunde få en lägenhet, till och med ett enkelrum!
- Varför då? - Jag kan inte bo i det huset.
Äger inte du lägenheten?
Den står inte i mitt namn.
Jag ser att du redan planerar.
Det kommer en tid då du måste sätta dig själv först.
Jag har redan haft magsår och cancer av stressen.
Jag vill inte ha det igen.
Våld är skrämmande vanligt här.
När jag var liten kände jag mig maktlös mot det.
Sen blev jag journalist och försökte förändra något med mitt skrivande.
Nu inser jag att den enda platsen där jag kan göra en förändring på djupet-
- är inom min egen familj.
Min vackra lilla flicka.
Du är äntligen här.
Den andra partens advokat kontaktade mig-
- för att se om vi kunde hitta en lösning.
Vi pratade.
Jag menar en ekonomisk lösning, en kompensation.
För den extra tid som du har jobbat-
- eller för den ovärdiga behandling-
- som din arbetsgivare utsatte dig för, och som har bekräftats.
Kom ihåg att en stämning tar tid och kräver ögonvittnen-
- som har bevittnat händelserna på arbetsplatsen-
- att svära under ed:
"Ja, jag har sett den här mannen jobba från kl. 08.00 till 20.00"-
- "och helger också."
Sen har vi de psykologiska skadorna.
Vi har bevisen, för du filmade det.
Men domarens utvärdering av skadorna-
- kan skilja sig åt.
Jag är trött.
Jag är utmattad.
Både mentalt och fysiskt.
Självklart vill jag avsluta det här på ett eller annat sätt-
- Inte på vilket sätt som helst, utan på ett anständigt sätt.
Du måste bestämma dig, och det är ett svårt val.
Din historia är väldigt lång, väldigt komplicerad.
- Det har tagit år. - Ja, år.
Efter att ha gått igenom så mycket-
- är det inte lätt att säga: "Vi gör en överenskommelse."
Det jag har sett på dina bilder-
- har varit väldigt traumatiskt, både fysiskt och mentalt.
Jag stänger dörren.
Hej.
Går du med på förlikningen?
- Jag håller med. - Perfekt.
Håller du med allt som har sagts?
Ja.
Tack gode Gud att det är över.
Prisa Herren!
Ja, det är över. Äntligen.
Bra, då kommer vi hem och firar.
Ja, vi måste fira.
Ordentligt.
Jag är glad att vi fick rättvisa för pappa.
Pengarna från hans förra arbetsgivare ger honom en fridfull ålderdom...
...och förtroende för att ondskan kan besegras.
Filmar du?
- Kunde du inte sova? - Nej.
Jag sms:ade Lina och hon svarade när jag precis hade somnat.
- Jag sms:ade tillbaka. - För sent. Det väckte mig och...
- Vad fan är det här? - En nattlampa.
Så att jag inte har den stora på.
De andra är inte ljusa nog och sitter för högt för mig.
Käfta inte emot!
Stanna, tänk till, använd huvudet!
Det gör mig galen att du inte använder huvudet!
- Du är inte kapabel! - Kanske inte.
Vad menar du?
Tålamod, tålamod...
Hur mycket man än försöker duger det inte.
Du är alltid dålig, dålig, dålig!
Jag har alltid varit rädd för att inte klara mig själv-
- att jag inte ska stå ut, att vi inte ska ha tillräckligt med pengar.
Det är så han beter sig. Och han tycker alltid att jag har fel.
"Varför flyttade du den dit? "Varför gjorde du si och inte så?"
Det är alltid mitt fel.
När man bor på internatskola-
- har man ingen erfarenhet av livet alls.
Man vet inte hur en familj ska vara, hur pappa ska behandla mamma.
I vårt hus var det konstigt med min styvpappa.
Jag fick inte komma nära mamma.
Jag hade förlorat min pappa, men jag hade fortfarande min mamma.
Sen flyttade vi in i hans hus och jag förlorade min mamma också.
Det var för mycket.
Jag vet, älskling. Jag vet.
Jag slog min styvfar en gång.
Jag ville inte att du skulle ha en styvfar.
Det var därför jag aldrig lämnade honom.
Du åker snart, du har ditt eget liv.
Jag ska också fatta några beslut.
Ja.
Såja, lugna dig nu.
Sen Aster föddes, känner jag för första gången-
- att delarna av mig som alltid var i krig äntligen harmoniserar.
Jag lär mig att kliva in i detta sköra universum-
- där kärlek inte gör ont.
Aster!
Titta, jag ser vår värld.
Jag kämpar varje dag-
- för att vår flicka ska ha en ljusare tillvaro än tidigare generationer.
Jag vill komma upp.
Jag vill sitta bredvid dig.
- Pappa, jag älskar dig. - Jag älskar dig också.
Vad står det där?
- Vad står det? - Kan du läsa för mig?
Så här står det...
Varför är du ledsen?
Jag berättar när du växer upp.
- Men varför är du ledsen? - När du blir äldre.
Berätta bara!
Berätta!
Älskling, vissa dagar är folk ledsna, helt enkelt.
Men varför är du ledsen?
Ge mig en puss så mår jag bättre.
Där!
Läs för mig.
Text: Petra Vancea Iyuno