Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mine damer og herrer,
Taylor Tomlinson!
Hvordan går det, D.C.?
Hvor dumt var dét lige?
Jeg kom op gennem gulvet som en anden Jonas Brother.
Jeg ved godt, det var fjollet, og det var min idé!
Jeg var flov over, at jeg var kommet på det,
men da vi kom hertil, var for sent
til at ændre det, fordi nogen havde arbejdet på det.
Og styrede det rigtig godt, vil jeg tilføje.
Jeg sagde: "Måske skal vi bare skrotte det?"
De svarede: "Tja, det tog en uge af vores liv..."
Jeg ved godt, det var dumt.
Tak, fordi I bærer over med mig.
Hvad så, D.C.?
Tusind tak, fordi I kom.
Jeg må være ærlig. Min karriere går rigtig godt lige nu.
Jeg...
Dette er sidste aften på min hidtil største turné.
Vi optager min tredje Netflix-special.
Og for nylig brugte nogen mit navn og fotos på en datingapp.
Det var mig. Jeg gjorde det.
Var igennem et brud, gik på en datingapp. Fordi mine gifte venner foreslog det.
Hvis man er single, vil ens gifte venner ikke have, man er lykkelig.
De vil kun have dig på de apps,
fordi de ser sjove ud, og de kan ikke selv kan bruge dem.
Så de vil stå bag én som et barn i en spillehal
uden en eneste mønt.
Mens man selv kæmper for sit liv.
"Venstre, højre!" Man spørger: "Vil du prøve?"
De siger: "Mere end noget andet i verden.
Men med mine point ville det ikke være fair."
Gifte venner vil ikke have flere gifte venner. Det vil ingen.
Undskyld, hvis I er gift. Pladser foran, to indkomster.
Ingen vil have flere gifte venner, okay? Jeres beretninger er kedelige.
Det glæder mig, I er gift. Hvem har spændende nyt?
Jeres singlevenner. Fordi vi begår fejl, som regel ved navn Trevor.
Spørger man gifte venner om deres weekend: "Hvad lavede I?"
"Jeg vågnede op med min eneste ene... igen."
Spørger man sin singleven, svarer hun: "Jeg vågnede op i en åben grav!"
"Er du stolt af dét? Havde du sex i den?"
"Hvorfor tror du, vi gravede den?"
Har I den veninde, som føler sig lækker og sjov,
men som bare konstant er i fare?
Hver gang hun fortæller en datinghistorie, tænker I: "Åh gud, okay.
Ingen kritik, men måske bør du dele din placering med os på ubestemt tid."
Jeg har sådan én.
Hver uge fortæller hun mig de mest skræmmende historier:
"Jeg havde den hotteste date. Vi kyssede på en bar. Sexet.
Han sagde: 'Kom og se noget," og trak mig ind i en gyde.
Frem kom hans store... pistol.
Sigtede på mig: 'Telefon, nøgler og pung.'
'Frækt. Jeg prøver gerne noget nyt.'
Slog mig i hovedet. Jeg vågnede op i en vandpyt.
Måtte blaffe hjem. Jeg er en ægte Samantha."
Vi sagde: "Du er vist blevet udsat for et røveri, søde."
"Røveri? Hvor er du snerpet. Han ringer til mig.
Han har min telefon.
Han slog benene væk under mig."
Vi sagde: "Nej, han slog dig bevidstløs."
Venner siger de dummeste ting efter et brud. De vil hjælpe:
"Hvorfor dater du ikke bare dig selv?"
"Fordi du sagde, jeg ikke skulle lade mig nøje!
Jeg fortjener bedre end mig!"
"Hvorfor ikke være single i et år?"
"Hvorfor ikke gå tur uden høretelefoner? Fordi man ville tænke på døden. Præcis."
Dette brud var anderledes.
Det var mit første brud, siden jeg kom på Netflix.
Før jeg kom på Netflix, støttede mine venner mig:
"Hvor synd. Det bliver bedre."
Så kom jeg på Netflix, oplevede et brud, og alle mine venner sagde: "Tja...
Du har jo dit drømmejob, så..."
De så ind i mine triste øjne og sagde: "Du kan ikke få det hele." Alle sammen!
Jeg blev så fornærmet.
Men så tænkte jeg: "Jeg vil ikke have, nogen får det hele." Det vil ingen.
Derfor de mange Marilyn Monroe-dokumentarer.
De siger: "Hun var ret trist." Og vi tænker: "Ja, det var hun sgu."
Ingen ønsker, nogen har alt.
Er nogen forelsket, må de ikke have et drømmejob.
Har de jobbet, må de ikke være forelskede.
Har de drømmejobbet og er forelskede,
så skal deres forældre i det mindste være skilt.
Jeg ville foretrække, de var forældreløse.
Som barn troede jeg ikke, det var muligt at få det hele.
Man var enten lækker, eller man havde en fed personlighed.
Sådan var vi opdelt. Jeg troede, livet var fair.
Det kom jeg igennem mange svære år på:
"Jeg ikke er symmetrisk, men jeg har en fed personlighed,
som uden tvivl indfinder sig når som helst.
Sammen med min menstruation og mit Hogwarts-brev."
Den gik til sjette klasse,
hvor jeg mødte min veninde Krista, smuk, sjov, klog og sød.
Da holdt jeg op med at tro på Gud.
Men så mange venner sagde dét til mig efter mit sidste brud,
at jeg følte mig skyldig. For ved I hvad? Dette er mit drømmejob.
Tænk, at vi nu optager min tredje Netflix-special.
Det er utroligt.
Jeg har været så sindssygt heldig i min karriere.
Og idet det gik op for mig,
tænkte jeg: "Taylor, der er ikke nogen, der har alt.
Du er så heldig.
Vær taknemmelig for, hvad du har. Tænk på dét. Ingen kan få det hele."
Og så så jeg Hugh Jackman i virkeligheden.
"Man kan altså få det hele.
Men der er intet tilbage, fordi 'Gud' gav alt til Hugh."
Han er et perfekt eksemplar af en mand.
At se ham var en religiøs oplevelse. Det forandrede mig.
Det var som at se Grand Canyon. Det bør alle gøre, inden de dør.
Han er et verdens-vidunder, den mand.
Som Niagara Falls. Hele familien kan tage med.
Man bliver lidt våd, men det er sjovt. Det var...
Der skete følgende. For halvandet år siden var vi på turné i New York.
Vi havde en friaften.
Så jeg, min ven Dustin, hans kone Melissa og nogle flere, som også var glade,
så The Music Man på Broadway med Hugh Jackman i hovedrollen.
Var forestillingen god? Aner det ikke. Men Hugh Jackman var der hele tiden.
De burde have kaldt den: "Vi har Hugh Jackman her. Hvem vil se ham?"
Det var fantastisk. Til sidst kom skuespillerne ud og bukkede.
Én af dem trådte frem og sagde: "Dette er en særlig uge,
for vi samler penge ind til velgørenhed for Broadway Cares.
Hugh vil signere de handsker, han havde på i aften.
Vi sælger dem til højestbydende."
Jeg så på mine venner og sagde: "Altså...
Jeg har penge."
De sagde: "Er dét, hvad du vil bruge Netflix-pengene på?"
Og jeg svarede: "Jeg har ikke en familie.
Der er kun mig, og jeg har allerede haft bøjle på tænderne.
Hvis ikke jeg kan få det hele, vil jeg have de handsker."
Desuden ville det være en sjov joke.
Når man kommer på tv, spørger alle:
"Hvad brugte du pengene på? En ny jakke? En ny bil?"
Jeg sagde: "Tænk hvor sjovt, hvis mit første store tv-køb
var et par svedige handsker båret af Wolverine?"
"Er jeg en mand?" Så dumt.
Jeg begyndte at byde og klarede mig ret godt,
med intet at miste og ingen at leve for.
Til sidst var det kun mig og to andre.
Det var mig, en ældre kvinde foran
og, tro det eller ej, Jake fra State Farm.
Det er 100 % sandt, og jeg tøver med at sige det,
fordi det lyder som en drøm, jeg havde engang.
I drømmen vil jeg have Hughs handsker. Jake fra State Farm vil det samme.
"Niks, reklamedreng. De er mine."
Så rider Flo fra Progressive ind på en hest.
Men hvem der? Tigeren Tony stejler på sin cykel.
Alt kontant. Tony vinder, det er en familie med penge.
Så det var mig, kvinden og Jake.
Jeg tror, Jake kunne mærke,
at kvinden og jeg havde mere brug for sejren end han.
Som en god nabo trak State Farm sig.
Det var nu kvinden og mig. Vi bød frem og tilbage.
Jeg besvimede vist, for da jeg vågnede op,
var vi oppe på et beløb, jeg ikke har betalt siden universitetet.
Ligesom dengang tænkte jeg: "Det er sindssygt. Jeg stopper her."
Idet de sagde: "En, to, solgt til kvinden foran,"
trådte Hugh Jackman frem, stoppede auktionsholderen
og sagde: "Før vi afslutter auktionen, vil jeg bare sige,
at jeg er ganske rørt over gæsternes gavmildhed i aften.
I ved nok...
Jeg har to handsker.
Hvis jeg nu signerede dem begge,
ville de to damer så byde lige meget?"
Og han så direkte på mig.
Jeg har aldrig betalt for sex...
...men jeg smed syv tusind dollars på øjenkontakt med Hugh Jackman.
Tak, fordi I klapper. Det var en dyr joke.
De sagde: "Det kan trækkes fra i skat." "Ja, det skal jeg nok sørge for."
Gid jeg kunne sige, velgørenhed var målet. Men det huskede jeg først til sidst.
Og så fik jeg travlt med at tale med handsken.
"Hughs fingre var indeni dig. Hvordan var han?"
"Overraskende blid." "Jeg vidste det."
Jeg kan altid gætte, hvem der er troende, ud fra hvem der griner af "jeg har to".
I tænker: "Jeg kender Bibelen. Jeg ved, når de skal til at save et barn over."
Datingappen er ikke for mig.
Jeg kan ikke gøre det. Er nogen her på datingapps?
Har nogen her aldrig været på en datingapp?
Det var ikke rart.
Gid jeg ikke havde spurgt.
Den selvtilfredse hujen.
Det var ikke til at bære.
Hvis I aldrig har prøvet det, så hør her.
Hver datingapp-profil viser seks billeder af,
hvad der nemt kunne være seks forskellige mennesker.
Så sidder man på en café og venter på ham.
"Kom nu, billede nummer tre."
Han ankommer, og man tænker: "Pis, det er nummer fire." Man kan ikke gå.
Man skal sidde der i tre kvarter, nikke og smile, og så ghoste ham senere.
Man føler sig som Haley Joel Osment i Den sjette sans:
"Han ved endnu ikke, han er død."
Dating er så akavet, især datingapps.
En datingapp-date er ikke en blind date, men det er en nærsynet én.
Den første date er nem. Man får aftensmad og drinks.
Så siger de: "Det var sjovt. Vi må ses igen. Hvad skal vi lave?"
Man tænker: "Pis. Jeg har ingen hobbyer eller interesser.
Jeg er i bund og grund en dynge skræmte pungrotter i en trenchcoat,
der udgiver sig for én, jeg så på gaden for otte år siden."
Så må man hjem og google som en taber.
"Idéer til dates, 2023."
Vi kunne bowle.
Ved I, hvordan bowlinghaller overlever?
Date nummer to.
Vi kunne bowle eller spille minigolf.
Er lasergame en rigtig ting?
Man gør som kristne ungdomsgrupper, når de prøver ikke at røre ved hinanden.
"Snør de bowlingsko.
Enten forpligter du dig til mig eller Kristus.
Disse huller er forbudt. De der er okay. Snup en bowlingkugle."
Jeg er introvert, så dating er sværere.
Ekstroverte folk vil gerne lære andre at kende.
I er sært nok vilde med det. Så I er bedre til tilfældig sex.
Tænker man over det, er et engangsknald at møde nogen, så hårdt man kan.
Som introvert er jeg ikke til tilfældig sex.
Jeg forstår ikke mine mandlige komikervenner,
når de taler om turnésex.
"Jeg havde sex med en pige og mistede interessen, så snart jeg kom."
"Sådan har jeg det, efter jeg har skidt i en Barnes & Noble.
Jeg fik, hvad jeg kom efter. Vi kan godt gå nu."
De er mine sjoveste venner.
Jeg vil altid gerne høre beretninger om tilfældig sex.
En veninde er på Tinder: "Hvordan var din weekend?"
Hun siger: "Fantastisk. Du ved ham fyren? Han er så god til fræk snak."
"Hvad er god fræk snak for dig?"
Hun siger: "Jeg kan lide at blive kaldt kælling og luder."
"Du godeste.
Hvis du kan lide at blive kaldt dét i sengen,
så elskede dine forældre dig virkelig højt."
Fræk snak er hot, fordi det er noget, man aldrig har hørt før.
Hvis nogen kaldte mig en luder i sengen, ville jeg sige: "Hvabehar?
Det er, hvad min far kalder mig.
Det er et familienavn. Grænser, hr.
Se dig omkring. Er det her sex eller Thanksgiving?"
Så fat det dog! Jeg vil høre ting, jeg ikke har hørt før.
Jeg vil høre: "Jeg har oprettet en konto til dine studier.
Jeg synes, dine arme er for tynde.
Jeg nød virkelig din Netflix-special."
Jeg har far-problemer.
Jeg arbejder på dem. I terapi. Ikke i mine forhold.
Før havde jeg min far og ekskærester i samme chat og skrev:
"Jeg føler mig ikke smuk i dag. Hvis skyld er det mon?
Diskuter."
Den virkede bedre end normalt. Har I det godt?
Den er normalt til mig selv. Er I okay?
Jeg kan virkelig godt lide jer.
En anden ekstrovert veninde ville prøve en trekant.
Jeg: "Virkelig?"
Hun: "Ville du da ikke?" Jeg: "Gud, nej."
Jeg vil ikke engang hænge ud med to andre.
Jeg har aldrig kæmpet for et armlæn på midtersædet i et fly
og ønsket, vi alle var nøgne.
Jeg kunne ikke date en ekstrovert igen. Jeg gjorde engang. Vi flyttede sammen.
Den første uge foreslog han at invitere nogen over.
"Hvis ikke du vil være sammen med mig, så sig det.
Vil du invitere nogen over? Over hvad? Mit lig?"
En ekstrovert forelsket i en introvert
må forstå, at foreslå at invitere folk over
er som at foreslå analsex. Vi skifter ansigtsudtryk.
Vi tænker: "Undskyld mig.
Er det din fødselsdag?"
Det er meget at bede om på en almindelig tirsdag.
Jeg bor alene nu. Det er skønt.
Jeg falder i søvn midt i sengen som drengekongen Joffrey.
Det er fantastisk.
Jeg spiser al maden selv. Den ryger enten i mig eller ud.
Det er magt, D.C.
Hvis toilettet stopper, skal jeg ikke straks tage mig af det.
Det er frihed, D.C.
Bor man med én, man er tiltrukket af: "Søde wc, afslør ikke, jeg er et menneske.
Tag mine mørke hemmeligheder med dig i din våde grav.
Husk vores aftale!"
Nu: "Dit tabertoilet, det er dét, låg er til for!
Vil du se himlen? Så gør dit arbejde."
Jeg frygtede at være single i mine 20'ere.
Jeg var hunderæd. Jeg hoppede fra det ene forhold til det næste.
Jeg frygtede, at jeg ville dø alene.
Nu tænker jeg: "Jeg dør umuligt alene."
Jeg tager ikke på vandretur alene, vel?
Nogen vil være der, når jeg dør. En læge, en morder, nogen vil se det.
Jeg har været single i et år nu,
og det har været det mest afslappende år i hele mit liv.
Det har været skønt.
At vågne op hver dag og tænke: "Ingen anden får mig til at græde i dag."
Freden er herlig.
Det værste er ikke at være single.
Det værste er at date, og det kan man vælge fra.
At date er noget lort.
Den evige vekslen mellem håb og skuffelse.
At date er som at være et tøjdyr i en klomaskine:
"Åh gud, det sker! Nej, det gør ej.
Ja, det er nu.
Tænk, at jeg fortalte folk det! Pinligt.
Du flytter mig for at nå noget. Jeg er med.
Jeg forstår."
Det går hurtigt, når man bliver ældre.
Jeg talte ikke med en veninde i et par uger og ringede så.
Hun sagde: "Jeg har mødt den eneste ene på Bumble."
Bare sådan. De skal giftes til foråret.
Vi lå i den samme bunke tøjdyr i årevis.
Jeg lukkede øjnene et øjeblik, og så stod hun uden for glasset:
"Det kommer også til at ske for dig!"
Jeg elsker at være den neutrale ven uden dates,
for nær de 30 bliver brud mere og mere smertefulde.
Halvdelen af mine venner er forlovet, de andre bryder med den, de skulle dø med.
Så opkaldene er halvt: "Jeg er forlovet" og halvt: "Jeg er gammel!"
Og jeg: "Jeg er på vej til Taco Bell. Hvem vil have noget?"
Taco Bell, god i enhver situation.
Man er så taknemmelig som single, når man ser en vens smertefulde brud.
Ikke venligt, men sandt.
En veninde følger stadig sin eks på de sociale medier.
De vil være modne og afslappede. Nybegynderfejl.
Han har lige lagt et billede op sammen med sin nye kæreste,
som er model.
Ja. Vi ringer alle til hende: "Alt vel? Har du været online i dag?
For vi tænkte på en dag uden skærme.
Lad os slukke for alt, skaffe et tæppe og finde en mark.
Måske åbne Bibelen igen, hvad ved jeg?"
"Jeg har allerede set det."
Vi siger: "Nå, okay, for sent. Er du okay?"
Hun siger: "Nej, jeg ville ønske, han datede en mand."
Vi siger: "Du er forskruet, Trish.
Hvorfor ville det være bedre, at han datede en mand?"
Hun siger: "Havde han droppet mig for en mand, ville det være,
fordi han ville have noget, jeg aldrig kunne være."
Vi siger: "Tjo, det er lidt ligesom... altså... ikke?
Nej!
Du er så smuk, søde.
Men en model? Det er som en anden...
Hvis du var model, ville vi så ikke alle være det?
Dette er ikke modelteamet. Det er personlighedsteamet.
Jeg mener, det er et andet... hold, du er på.
En anden venindes kæreste var utro. Man kan ikke være utro mere.
Det er ikke 90'erne, din idiot! Din telefon sporer alle dine bevægelser.
Du bliver taget. Hvis du køber blomster til din elskerinde,
får din kone en sms fra Bank of America:
"Vi har bemærket, at Steve har været betænksom?
Det virker som mistænkelig aktivitet.
Her på Bank of America, for vi kender den skiderik."
Som single er det vigtigt at hænge ud med gifte venner.
Man spiller en vigtig rolle.
Jeg elsker at spise middag eller se en film med dem.
For jeg elsker, når de møder mig ved restauranten,
og jeg kan se, at de har skændtes i bilen.
De tror, de skjuler det så godt:
"Lad os udskyde det til senere og have en god aften."
De ankommer svedige: "Godt at se dig. Det er alt for længe siden.
Er brødet kommet? Hvorfor er det her ikke?
Kan vi få noget brød?
Kan vi få noget at gøre med hænderne andet end at slå hinanden?
Hvordan går det? Fortæl.
Lad mig ikke se på hende."
Så er det, at man som singleven fortæller sine gifte venner om dating.
Man fortæller dem om ghosting, catfishing og KI-porno.
Og et par timer senere sætter de sig tilbage i bilen og:
"Jeg siger ikke nok, hvor taknemmelig jeg er for dig."
Når gifte venner inviterer til barbecue:
"Tak, hvad kan jeg tage med? Is? Dessert? Perspektiv?"
Men vil I vide, hvad det bedste ved at være single er?
Man behøver ikke præsentere nogen for sine forældre.
Har I præsenteret nogen for dem?
Man præsenterer ikke folk, man elsker, for hinanden. Vel? Nej!
Man viser sin partner, hvorfor man indimellem er strid.
Man tager sin sexpartner tilbage til gerningsstedet.
Man siger: "Se selv. Det er alt sammen sandt."
Han skal ikke kunne lide ens forældre.
Han skal gå derfra og sige: "Åh gud.
Dine forældre er virkelig..."
"Jeg ved det."
"Seriøst, skat. Hvordan klarede du at..."
"Jeg ved det ikke.
Jeg føler, folk burde være lidt mere overbærende, når jeg er en kælling.
Jeg føler, at nu, hvor vi har alle oplysningerne,
viser det sig, at kunne jeg være meget værre.
Men jeg styrer mig ret godt, og...
Jeg fortjener at stoppe i Target på vej hjem.
Uden tidsbegrænsning.
Og jeg vil have en vogn.
Ikke en kurv."
Men når man præsenterer nogen for dem,
møder de ikke altid op som ens forældre, vel?
Det gjorde mine aldrig De undergravede mig hver eneste gang.
Jeg gjorde det rigtigt, tog snakken i bilen:
"Husk på, at de mennesker derinde ikke dine venner.
Hvad end de siger, tag det ikke personligt. Det er ikke dig.
Vil du skrive det i hånden?
Kig på min tatovering, hvis du bliver bange. Kom."
Så går man ind
klar til, at ens forældre viser deres sande jeg,
men de svæver ned ad trappen.
De er fantastiske hele aftenen.
De er sjove, seje, afslappede.
Far er i åben hawaiiskjorte.
En enmands-congarække, der mikser drinks.
Han siger en masse progressivt lort, man aldrig har hørt før.
"Vil du have en øl til? Vi burde spille golf engang.
Hvilke pronominer sagde du, du brugte?"
Og senere ude i bilen mumler man som en konspirationsteoretiker:
"Det var ikke... Jeg var der. Jeg ved, hvad der skete, det var lige der.
Ingen kan sige, hvad der ikke skete. Jeg kender til det."
Og ens kæreste siger:
"Altså, skat. Dine forældre er skønne."
Og man siger...
"Nej, det er de ikke.
Jeg ved ikke, hvem de kamæleoner var,
men det var ikke de samme, der ødelagde mig."
Næste gang man ser dem, er de så stolte:
"Jason kunne vist lide os." Man siger: "Jeg ved, hvad I gør."
"Måske bør din terapeut høre vores side af sagen."
"Jeg kan ikke vente, til I ligger I jeres grav."
"Okay, men vi vil gerne kremeres."
"Jeg skal sprede jeres aske, hvor Gud ikke kan finde den!
Vi ses til påske."
Terapi er også bedre som single, for man kan grave i den slags.
Er man i et forhold, spilder man halvdelen af tiden
på alt det, ens partner ikke går i terapi for.
Er man single, er det en time med kun én selv.
Det er næsten for lang tid. Man må forberede sig.
Efter mit sidste brud mødte jeg op hver uge med idéer.
"Ved du, hvad jeg har indset? Folkeskolen, jeg gik på?
Overfor en kirkegård."
Og hun siger "Okay. Og?"
Jeg siger: "Det ved jeg ikke, men det virker da som noget.
Jeg tager ingredienserne med. Du bager kagen.
Jeg gik ind i mig selv, fandt noget skræmmende og kom med det.
Jeg var modig. Hvor er min præmie?
Ekstremt modig, yndlingsklient!
Jeg vil vide, om jeg er yndlingsklienten. De vil ikke sige det. Jeg har prøvet.
Så hvis jeg vil finde ud af det, må jeg kontakte en anden klient.
Og så kan jeg og den klient ringe til hende i weekenden.
Hver for sig.
På nøjagtig samme tid...
...og true med selvmord.
Så ser vi, hvis opkald hun tager.
Vi vil begge dø. Hvem vil du redde, dr. S.?
Vinderen går så videre til næste klient.
Som en turneringsplan.
En March Sadness-situation.
Jeg har kæmpet med angst i årevis. Har nogen her angst?
Har nogen angstanfald?
Har nogen været på skadestuen med angst eller angstanfald?
Ret mange! Hvad troede vi, der skete? Hjerteanfald?
Man ankommer, og de siger: "Det er dit sind, der anfalder dig."
Jeg tog på skadestuen engang, fordi jeg faldt i søvn med AirPods.
Vågnede op med kun én. Måtte have slugt den.
"Så du tog af sted og vendte om, fordi det var tosset?"
Niks. Kørte helt dertil. Blev tilset.
Jeg ville ønske, jeg kunne sige, det skete for længe siden,
men den pågældende teknologi gør det umuligt.
Jeg har altid haft svært ved at sove.
Før AirPods fandtes, faldt jeg i søvn med hovedtelefoner
til en podcast eller film for at falde til ro.
Før AirPods havde hovedtelefoner ledninger.
Slugte man én, trak man den ud som i en tryllekunst.
Så begyndte jeg at sove med AirPods.
Og for uvist hvor mange år siden
faldt jeg i søvn med to AirPods i, vågnede op med kun én
og tænkte: "Jeg har tydeligvis slugt den."
Som en baby eller en hund.
Jeg overtalte min søster til at køre mig på skadestuen
og ødelagde julemorgen for alle.
Vi ankom på skadestuen i vores hjemby,
hvor jeg måtte fortælle tre voksne kvinder, hvad jeg lavede der.
Jeg sagde: "I hører det nok hele tiden.
Men det tyder på...
...at jeg muligvis...
...utilsigtet...
...i min søde søvn...
...slugte...
...en AirPod?"
Og de sagde:
"En AirPod? Søde, de er ret store.
Ikke? De er store.
Tror du virkelig, du kan have...
Jeg sagde: "Kan vi lade være med at diskutere,
hvad jeg kan eller ikke kan have slugt?"
"Nogen var vist grim i skolen. Kom med os."
Så de kaldte på lægen.
Vi ventede. Jeg ved ikke, hvad jeg troede, en læge ville gøre,
hvis jeg havde slugt en AirPod.
De opererer ikke.
De siger: "Ja, den er derinde. Stop ved Taco Bell på vej hjem. Held og lykke."
Taco Bell, god i enhver situation.
Jeg ved ikke, hvilken skade jeg troede, en AirPod ville gøre.
"Måske er den stadig opladet og giver mig elektrisk stød?
Eller spiller Glee-covers, og alle hører det?"
Min søster: "Du slettede dem." "Ikke dem alle. Nogle er for gode!"
Før en læge nåede at tilse os,
ringede min anden søster hjemmefra:
"Hej, ja. Vi fandt den i pudebetrækket.
Kommer den skøre hjem og spiser pandekager nu?"
Jeg var så flov.
Jeg ville bare skynde mig væk.
Jeg sagde: "Lad os gå."
Min søster: "De vil tro, der er sket noget slemt."
Jeg: "Det er der også. Lad os gå!"
Hun: "Det er en nødudgang."
"På en skadestue er det nok en almindelig udgang."
Mit problem med skadestuen er,
at har man et angstanfald, er det den eneste mulighed.
Der bør være en anden mulighed ved siden af
kaldet "angststuen". Ikke?
Så der er skadestuen og angststuen.
Skadestuen er, til når man er blevet skudt og bløder aktivt.
Man udfylder alt papirarbejdet, for man har jo god tid.
Og angststuen er, til når man føler:
"Jeg ved ikke, hvor det slemme er, men det er i mig et sted.
Det er enten kræft eller djævelen, men jeg må have det ud."
Og der er kun én blanket, hvor der står:
"Jeg ved godt, det sikkert ikke er noget, men...
Mine knogler klør. Jeg ved det ikke!
Jeg skal høre fra en person i hvid kittel, at jeg er dum."
Jeg nævnte, at jeg har svært ved at sove.
For Guds skyld, lad være med at sende mig artikler efter showet.
Jeg ved, I mener det godt, men jeg har læst alle søvnartikler.
"Tre måder at sove bedre på!"
Det er de samme råd om og om igen.
"Sprøjt en let lavendelspray
på den kolde side af din hovedpude i tusmørke."
Hvad er jeg, en heks?
"Sørg for, at der er mørkt og stille på dit værelse om natten."
"Åh gud, skal der være mørkt? Jeg er sådan en idiot.
Jeg har sovet under en diskokugle. Fordi det er fedt. Jeg vidste det ikke!
Okay. Mørkt, stille, tjek. Fikset!"
"Hvorfor ikke lade mobilen ligge i et andet rum om natten?"
"Hvorfor ikke lægge dit barn udenfor?"
Jeg er ikke imod søvntips. Jeg har bare set for meget.
Jeg har det med søvntips, som mænd har det med porno.
"Nej, jeg har set alt det grundlæggende.
Send mig noget mærkeligt."
Jeg vil spørge jer.
Og det er okay, hvis ingen har et svar.
Jeg spørger publikum hver aften. Ikke noget sært.
Hvis I tror, I har et underligt søvntip, jeg ikke har hørt om før...
Jeg har læst alle artikler, lyttet til alle podcasts, set TikToks.
Jeg spørger publikum hver aften på denne turné.
Hvis I tror, I har et underligt søvntip, jeg ikke har hørt om før,
så ræk hånden op og sig det.
Når det er sagt, hvis nogen siger: "Har du prøvet meditationsappen Calm?",
får jeg jer smidt ud.
Det er okay, hvis ingen har ét. Vi har en selvsikker én her.
Hvad har du?
- Onanere. - Onanere?
Kom nu.
Tror du ikke, jeg har prøvet at onanere?
Jeg falder ikke i søvn. Jeg kommer i søvn. Næste.
Okay.
Hvad ellers? Tak, fordi I deltager. Hvad har du?
Er der to ting? Og jeg skal lave dem i rækkefølge?
Du skal stå på hænder.
Skal jeg stå på hænder op ad væggen? Okay. Yoga, nej.
Det lyder, som om jeg skal være i bedre form. Det kan jeg ikke.
Okay. Jeg vil gerne høre slutningen.
- Så stå på hænder op ad væggen. - Bare få sekunder.
Bare få sekunder. Bare let, afslappet, smuk forsidepige.
Sådan taler lækre mennesker: "Bare stå på hænder i ti sekunder. Let."
Nogle af os er tunge foroven.
Undskyld, fortsæt.
- Du skal være på hovedet. - Og så sover man på hovedet.
Jeg havde ikke hørt om håndstanden, men om at sove på hovedet.
For det ændrer sengen, ja.
Det forvirrer kroppen. Man forvirrer sig selv i søvn.
Det var ét. Jeg havde halvt hørt det.
Så et halvt bifald til dig.
Er der andre, der føler, de har et virkelig sært ét?
Ellers er det okay. Jeg er nysgerrig.
Hvem hujede?
Hvad har du?
Hør på ham her.
Høre på hvem?
Ham her.
Høre på ham, du er sammen med?
Vil du gerne forlades?
Eller prøver du at slippe af med din partner?
"Ham her er ledig.
Han snakker i en uendelighed. Du falder i søvn til sidst.
Der er en seng her."
Okay. Det var sjovt.
Vi deltog alle i en skilsmisse.
Det er første gang, jeg har fået det svar.
Ingen på turnéen har før sagt: "Tag den kedelige nar med hjem."
Okay. Sidste. Hvad har du?
Lyt til en andens telefonsamtale inde ved siden af.
Jeg lytter til min mors samtaler med min bedstemor...
Smuglytter du til andres telefonsamtaler?
Lyttede du til din mors samtaler?
Gik du glip af den del, hvor jeg sagde, jeg er alene?
Den sidste pige tilbød mig i det mindste nogen.
"Prøv at falde i søvn til lyden af folk, der elsker dig."
Gid jeg kunne!
Okay, det sårede mig.
Her er det bedste, jeg har hørt på denne turné.
For et par måneder siden sagde en kvinde: "Jeg har et sært søvntip."
"Hvad har du?"
"Når jeg ikke kan sove, ligger jeg på køkkengulvet i ti minutter."
Jeg sagde: "Okay. Hvad sker der så?"
"Så går jeg i seng igen og falder i søvn."
Den stakkels pige misbrugsforældrer sig selv.
"Kan du ikke sove?
Du ved vel, at nogle børn ikke har senge?
Læg dig på maven på de kolde fliser i ti minutter.
Så er du nok mere taknemmelig."
Og ved I hvad?
Jeg prøvede det, og det virker.
Det virker totalt!
På hotelværelser bruger jeg toilettet.
Jeg har fået Corona mange gange, men...
Jeg vil have styr på min angst. For uden den ville jeg være en helt anden.
Alene bekymringen fylder så meget mentalt og følelsesmæssigt hver dag.
Den hjælper ikke. Den forbereder ikke én på noget slemt.
I terapi sagde jeg: "Det nytter intet at bekymre sig.
Hvad sagde den filosof? 'Bekymrer man sig, lider man bare dobbelt.'"
Hun: "Hvem sagde det?" Jeg googlede det. Det er fra en Harry Potter- prequel.
Jeg var sikker, så jeg slog det op foran hende.
Hun: "Hvilken filosof sagde det?"
Jeg: "Newt Scamander. Pis.
Det var vist en lykkekage. Nå, videre. Jeg vil ikke tale mere om det."
Uden angst ville jeg være en helt anden,
for de fleste beslutninger, jeg træffer og ikke træffer, er frygtbaserede.
Jeg ser altid de samme serier og film for at falde til ro.
Jeg ved, hvad der kommer.
Jeg dater altid den samme type, fordi jeg ved, hvad der kommer.
Tror I, I har en "type"? Nej, I har angst. Tal med nogen.
Jeg har tre yngre søskende.
De er alle Generation Z, alle queer, alle i seriøse forhold
og alle så skuffede over mig,
hver gang jeg begynder at date en ny hetero, hvid fyr.
"Kom nu, Taylor. Fuck patriarkatet."
"Ja, jeg fucker bogstaveligt talt patriarkatet."
Det er så svært at date heteromænd,
når man er omgivet af tre nære queer-forhold.
Queer-forhold er de smukkeste, mest betænksomme og kreative ting.
Min søster og hendes partner lever i en romantisk novelle.
Når jeg siger: "Din arbejdsuge var hård. Er du okay?"
"Ja, det var den.
For at muntre mig op skaffede min partner min yndlingssnack
og sand fra stranden, hvor vores første date var.
Husker du den legetøjsovn, jeg længe ønskede mig?
De fandt én på eBay."
Jeg siger: "Åh gud, er de dig utro?"
Hun: "Hvad? Nej! De lytter til mig og husker, hvad jeg siger."
Jeg "Hvad? Umuligt, tjek deres telefon.
Her er noget galt. Stol på mig."
Hun: "Okay. Hvordan går det med dig og din kæreste?"
Jeg: "Vi har det godt.
Han købte en hotdog til mig,
fordi han ville have én, og jeg stod ved siden af.
Det var så romantisk.
Han sagde: 'Hvad? Undskyld. To, så.'"
Intet imod heterofyre. Jeg har datet mange af jer.
Men I er så stolte af jer selv for næsten ingenting.
Det er ret imponerende.
Stiller I et stearinlys ud på badeværelset, siger I:
"Jeg har ændret hele mit liv for dig!"
Så siger vi: "Du tændte det ikke engang.
Det lugter svagt af lavendel, hvis man går helt tæt på.
"Jeg byttede gerne det her lys ud for en smule empati."
Har I prøvet at forklare begrebet empati for en høj, flot, hvid fyr?
Det er en vanskelig samtale: "Okay. Forestil dig, at du er mig."
"Men det er jeg ikke." "Okay.
Du har ret. Touché.
Forestil dig, at du føler, hvad jeg føler."
"Men det gør jeg ikke." "Forestil dig, at du kan føle, hvad jeg føler."
"Det vil aldrig ske." "Forestil dig, du er basketballspiller."
"Okay."
"Hvad mere? Det er sjovt."
"I denne analogi er du basketballspiller. Du er en rigtig god holdkammerat.
Du elsker dit hold. Ville gøre alt for dem.
De bemærker det ikke.
De værdsætter dig ikke for, hvad du gør, for den MVP, du er.
Og i denne uge glemte dit hold
din fødselsdag.
Hvordan har du det med dét?" "Det er noget lort!"
"Ja!"
At gøre en fyr empatisk er som at give en kvinde orgasme. "Stands!
Vi er så tæt på. Det er en bilalarm. Hold fokus, tak.
Jeg har knoklet for det."
Jeg har tænkt på, om jeg er biseksuel eller bare bingede Euphoria for hurtigt.
Har datet kvinder, men har svært ved at få dem til at kunne lide mig.
Det er nemt med mænd. Man narrer dem.
Man venter, til de næsten kan lide én, og siger:
"Du kan ikke lide mig." "Jo da."
"Nej." "Jo, jeg kan."
"Nej, du kan ej." "Jo!" Det gør man vist, til man bliver gravid.
Man skal bare gøre det til en sjov udfordring:
"Du kan garanteret ikke forpligte dig." "Se, om jeg kan, din kælling!"
Som når man beder et barn tage skraldet ud.
"Nej!" Og man siger: "Jeg tager tid på dig."
Og han...
"Se selv. Du troede ikke, du ville det."
"Og? Jeg er den hurtigste dreng i verden."
At score en kvinde er meget vanskeligere.
Det er som at slå smut med en sten over en sø.
At score en mand er som at kyle en mursten gennem en rude.
"Jeg er ligeglad. Jeg vil bare se, hvad der sker.
Skal alligevel ikke bo her."
Jeg er måske sexistisk. Jeg hører det nu, mens jeg taler.
For når en mand afviser mig, tænker jeg:
"Den idiot!" Men afviser en kvinde mig, "Hun ved, hvad hun taler om."
Jeg talte med en ven om det, for man kan ikke bare...
Man kan ikke bare sige, man er biseksuel, for reaktionen er altid:
"Bevis det. Se på Margot Robbie. Er du våd?"
Alle er virkelig...
De er aggressive omkring det. Sært.
Man skal bevise det for folk.
Jeg spurgte min veninde, og hun sagde:
"Seksualitet er et spektrum."
Hun havde også set Euphoria.
Hun sagde: "Jeg kunne aldrig have oralsex med en pige.
Det er for ulækkert."
Jeg tænkte: "Okay.
Hvorfor ville jeg ikke gøre det? Er det ulækkert?
Nej, det er ikke, fordi det er ulækkert.
Jeg vil bare ikke være dårlig til noget som voksen."
Min bror er trans, mine søstre gay, og jeg identificerer som bange.
Jeg er virkelig bange for nederlag.
Jeg dyrker ikke engang hobbyer. Hvordan skal jeg blive god til...
Oralsex på kvinder er som at lære at spille klaver.
Jeg ville elske at have den evne. Imponere med det til fester.
Men jeg har hverken tid eller ydmyghed til at lære nye fingersætninger.
Det har jeg bare ikke.
Midt i "Jingle Bells" tænker jeg: "Man skal begynde som 12-årig.
Det er for sent nu."
Jeg kan allerede spille klarinet.
Er ikke vild med det, men mine ligemænd respekterer mig.
Jeg har mange års erfaring under bæltet. Under nogens bælte, under nogle bælter.
Jeg kendte ikke til andet.
Da jeg var barn: "Piger spiller klarinet." Jeg: "Hvad med klaver?"
Dem: "Jo, spil du bare klaver,
hvis du vil i helvede!"
Religiøse traumer?
Har vi nogle af dem? Hvis ikke, gør det mig ondt.
Jeg ved, jeg gentager mig.
Men jeg indser hele tiden nye ting.
Vidste I for eksempel, at når I kommer, bør I ikke råbe:
"Tag den, Jesus!" Vidste I det?
Jeg ville ønske, det var en joke.
Det ville jeg virkelig.
Selvom de ikke voksede op troende, blev mange beskyttet.
Hvor mange fik ikke en sexsnak?
Lad os give dem en hånd. Se?
Og hvem fik en sexsnak, da de var små?
Hvem fik én?
Dig. Må jeg spørge, hvor gammel du var?
Er det okay, jeg taler til dig?
Hvis du ikke har lyst, er det helt fint. Jeg ville ikke tale med en komiker live.
Indvilger du i publikumsarbejde? Giv mig et ja. Ikke bare en tommelfinger.
Nemt. Sådan skal det gøres.
Okay.
Hvor gammel var du?
- Ni. - Ni? Okay.
Det virker lidt tidligt, men også fint nok.
Jeg ved ikke, hvor høj du var som niårig, vel?
Stillede du spørgsmål, eller sagde dine forældre: "Det er nu"?
Min mor lavede picnic i haven.
Lavede din mor picnic i haven?
Fuck dig. Virkelig.
Seriøst?
Din mor lavede picnic i haven
for at fortælle dig om rædslerne ved sex.
Undskyld. Jeg bliver helt rørt.
Det er det smukkeste, jeg har hørt.
En sexsnak i Den hemmelige have.
Hold da kæft. Okay.
Hvordan føles det, Lorelai Gilmore?
Hold da kæft.
Så du stillede ikke spørgsmål eller noget? Din mor sagde: "Det er nu..."
Du stillede spørgsmål? Ser I, mange stiller spørgsmål.
Og jeg vidste ikke, børn var så kloge.
Det vidste jeg ikke, vi skulle være. Jeg stillede aldrig spørgsmål.
Hvilket var ret dumt.
For før jeg fik menstruation, havde jeg tre huller.
Det har jeg stadig. Det lød ikke rigtigt.
Men det har jeg stadig. For dem, der ser med...
Det har jeg altid haft, og det vil jeg altid have.
Tror jeg. Når de lukker æggelederne, forsegler de den så? Jeg googler det.
Det er ikke relevant.
Den klarer jeg selv.
Men før min menstruation havde jeg tre huller, og ét af dem gjorde ikke noget.
Og jeg tænkte aldrig på at spørge nogen omkring mig:
"Hvad laver det arbejdsløse hul
mellem mine to andre huller, der arbejder ret hårdt?"
Jeg gik bare rundt:
"Aner det ikke. Det er mit store hul!
Gad vide, hvad det kan?
Det er der, min tro er."
Efter Music Man
begyndte jeg at kalde det mit handskerum, men...
Det er en anden historie.
Hør om min sexsnak.
Da jeg var ti, læste jeg en bog om, hvad sex er.
Ikke med vilje. Bare: "Du godeste!"
Forsøgte at glemme det. Blev overfaldet af Judy Blume.
Og to år senere kørte min far mig hjem,
og ud af ingenting sagde han: "Ved du, hvad sex er?"
"Ja, jeg læste det. Lad os aldrig nævne det igen."
Han: "Fortæl mig, hvad det er, så jeg ved, at du ved det."
Min far tvang mig til at give ham sexsnakken!
Jeg: "Ved du, hvad det er?"
Han: "Sig, hvad du ved. Så siger jeg, hvad jeg ved.
Og så finder vi ud af det sammen."
Jeg bad mine forældre om råd, hver gang jeg var igennem et brud.
Gør det ikke. I finder ud af ting om dem.
Efter et slemt brud i mine 20'ere prøvede min stedmor at trøste mig.
Hun sagde: "Der var en fyr, jeg ville giftes med.
Det gik ikke, og jeg var knust."
Jeg: "Det vidste jeg ikke."
Min far: "Det gjorde jeg! Hun taler om ham hele tiden."
Jeg: "Hvem var han? Hvad var hans problem?"
Hun: "Han var faktisk rigtig sej. Han var Alzheimerforsker."
Min far sagde:
"Bemærk, at sygdommen ikke er helbredt endnu."
Hun: "Lad os håbe, vi aldrig får Alzheimers."
Han: "Det håber jeg, vi gør! Så vi alle sammen kan glemme ham."
Jeg plejede at være for letsindig med, hvem jeg spurgte om kæresteråd.
Folk i publikum, fremmede. Jeg spurgte engang et par foran.
To parterapeuter, der var blevet gift.
Jeg ved det. Som Oreos med firedobbelt fyld.
Man tænker: "Nok." Ikke sandt?
Det er lige i overkanten. For meget.
Men jeg tænkte: "To parterapeuter. Jeg må spørge dem."
Jeg spurgte: "Har I et godt råd til par, der skændes meget?"
"Det har vi.
Mange mennesker har et stopord for at stoppe sex, ved du nok.
Alle bør have et stopord til skænderier."
Jeg spurgte en gift ven: "Har I et stopord til skænderier?" "Hvad?"
"Et ord, der stopper skænderiet."
Han: "Ja, det har vi." Jeg: "Hvad er det?"
Han sagde: "Luder.
Men jeg skal sige det. Ellers virker det ikke rigtigt."
Jeg sagde: "Jøsses. Jeg forventede 'ananas' eller noget..."
Jeg plejede at spørge om råd efter et brud,
fordi jeg troede, jeg arbejdede på mig selv. Men nej.
Jeg prøvede at starte et nyt forhold så hurtigt som muligt.
For ikke at arbejde på mig selv.
Folk vil ikke være single i lang tid,
for når først man er det, begynder man at bemærke:
"Visse problemer i forholdet er her stadig."
Og det er kun mig nu.
Der er kun ét sæt fodspor i sandet.
Og ingen bærer på mig.
Jeg har indset, jeg har meget at arbejde på. Jeg er smålig i forhold.
Jeg bruger slet ikke parfume, når jeg er single.
Men jeg gør i et forhold.
For hvis vi slår op, og du lugter den senere,
bliver du trist.
Og det gør mig glad.
Den skal ikke dufte godt, men hjemsøge dig senere.
På en første date kom det frem, at vi begge havde tre yngre søskende.
Jeg: "Lad os spørge vores søskendechat, hvad vores værste træk er."
Jeg er sjov på første dates. Tænk, jeg er single.
Han skrev til sine brødre: "Nævn mit værste træk."
De skrev: "Arbejder for hårdt.
Bliver for involveret."
Én skrev "ordblind", hvilket var ret sjovt.
Kun jeg kunne læse det.
Jeg skrev til mine: "Nævn mit værste træk."
Min bror skrev straks:
"Du forventer, at alle sårer dig, så du skrider, før de gør."
Jeg skrev: "Jeg er på date."
"Undskyld! Arbejder for hårdt! Jeg troede, det var en sikker linje!"
Jeg er en meget følelsesladet person og partner. Styret af følelser.
Vidste I, at nogen føler følelser privat? Hvad er det for noget opdelingspis?
Nogle mennesker har åbenbart små høflige følelser,
der i løbet af dagen titter frem og diskret siger: "Undskyld mig.
Jeg har brug for at blive følt, når du har et øjeblik."
"Jeg er på arbejde nu."
"Gud, er du? Det må du undskylde. Har du tid senere?" "Jeg får fri kl. 18."
"Har du tid cirka 18:30 til at føle dig forladt og uduelig?
Fint, kl. 18:30 på parkeringspladsen.
Jeg elsker dig. Du klarer det flot. Farvel."
Det er aldrig sket for mig. Mine følelser kræver at blive følt med det samme.
Hver enkelt af dem kræver sin egen parade,
som den scene i Aladdin, hvor han foregiver at være en prins...
Åh gud! Taylor er sulten
Det lover ikke godt
Kom med en sandwich Hun er en bitch, stol på mig
Heldigvis har jeg haft et år til at arbejde på det her.
Jeg fyldte 30 for to uger siden.
Og det betyder... Tak.
Det betyder, at jeg har brugt de sidste 14 år af mit liv
på at prøve at blive god til det her, til standup.
På at opbygge den karriere, jeg nu er så heldig at have,
takket være alle jer.
Og selvom jeg er dybt taknemmelig og heldig,
har det fået mig til at tænke: "Åh nej."
Jeg ved ikke, om jeg duer til de andre ting.
Jeg ved, jeg er en god komiker.
Men er jeg mon et godt menneske, en god forælder, en god partner?
Min forestilling i aften, hvor jeg siger: "Kan jeg få det hele? Jeg ved det ikke!"
Det er ikke en joke, D.C.
Jeg er oprigtigt bekymret.
Jeg ved, hvor svært det er at være komiker og have en familie.
Mine venner knokler for det. Men andre lægger ikke så meget i det.
Nogen siger: "Man kan sagtens have børn og rejse! De har FaceTime."
Som at binde sin hund udenfor en butik:
"Jeg kan se ham gennem ruden. Han er okay."
Jeg har stadig selv en del barndomslort at arbejde med.
Det skal et barn ikke lide for.
Jeg så en TED Talk for nylig.
Undskyld, jeg så en TikTok. Jeg forveksler dem altid.
Samme oplysninger, bare lodrette.
Men har man barndomstraumer, man arbejder med,
må man som voksen opfostre sig selv.
I min helingsproces har jeg prøvet at opfostre mig selv.
Men blev vist gravid med mig i gymnasiet.
Og jeg var ikke moden nok til det ansvar.
Jeg vågner hver morgen, fuldstændig overvældet,
og prøver ikke at ruske i mig: "Okay...
Hvis jeg lader dig se en halv times TikTok på min telefon,
holder du så op med at græde?"
Mine venner: "Alt vel?"
"Jeg må have kolik. Jeg holdt mig vågen hele natten!"
Jeg elsker TikTok. Det sjove ved det er,
at de unge mimer til sangene og danser, som var de med i en musikvideo.
Det gjorde vi alle som yngre, ikke?
Alene på værelset foran spejlet med en hårbørste? Klart.
Men hvis nogen havde taget én i det,
ville man have begået selvmord, ikke?
Men disse unge håber, at millioner af mennesker ser det.
Jeg tænker: "Jeg tror, I kunne have gavn af noget mobning.
Måske... en tand overkorrigeret."
Jeg har mange venner, der bliver gift og får børn.
De er skide nedladende.
Det er sjovt, at de samme piger, som før vågnede op fulde på togskinner, nu siger:
"Hvordan kan du blive ude til efter ti? Din livsstil er så usund."
Jeg: "Jeg har set dig sniffe coke fra et rustent cykelstativ.
Du sniffer nu til den babys hoved, som om alle har glemt det."
Mine venner, som har børn og er gift,
klager over deres jobs.
Og da er jeg ligeså afvisende overfor dem:
"Ja, men du er gift, så du er okay."
"Men jeg er ulykkelig 60 timer om ugen."
"Men du har din drømmepik, så du er okay."
Det er ikke fedt, og jeg tror, at en del af det er, at vi alle fylder 30.
Og 30 var den alder, hvor vi tænkte:
"Når vi engang er 30, har vi fået styr på det."
Det fik os igennem 20'erne:
"Vi er 25, og vi er intet værd, men om fem år har vi styr på det."
Og så: "Jeg er 27. Jeg er intet værd, men jeg har tre år til at fikse det."
Og så: "Jeg er 29. Tiden er sgu knap!"
Og nu, hvor vi alle er 30, siger vi:
"Vores liv er ikke helt, som vi havde forestillet os det."
Så man begynder at sammenligne, og der opstår sære spændinger.
Jeg ved, at alle mine venner både ynker og misunder mig.
Ligesom jeg både ynker og misunder dem.
De tænker sikkert: "Jeg ville også fokusere på arbejdet, hvis jeg var alene."
Jeg: "Jeg ville også få en masse børn, hvis jeg var talentløs." Vi er alle...
Det er ikke sundt i sig selv.
Men jeg synes, det er godt at fokusere på det gode i ens liv.
Jeg synes, det er taknemmelighed. Det er vigtigt.
Jeg har klaret mange bryllupper og babyshowers takket være mit drømmejob.
Jeg sad bagerst og tænkte: "Hold I jeres dumme kærlighedsfest.
Jeg håber, det fungerer. Jeg har stadig det sejeste job af alle."
Og det var sandt, indtil nogen giftede sig med en astronaut.
Alle var så imponerede.
Astronauter overgår åbenbart alt: "Du må indrømme, det er det fedeste."
Jeg: "Skal han have et kostume på, ellers dør han?
Det er sgu da et åndssvagt job.
Kan jeg ikke få luft et sted, tager jeg ikke derhen.
Det er videnskab."
Dan har ikke engang været ude i rummet. Han går bare på arbejde og øver sig.
Det er hans job.
De anbringer ham i en rutsjebane: "Kast ikke op." Han: "Okay!"
Sikken helt.
Jeg sagde desværre til bruden:
"Du må håbe, han ikke skal i rummet."
Hun: "Hvorfor? Farligt?" "Nej, men han vil være dig utro deroppe."
Tror du ikke, astronauter er utro?
De svæver rundt i månedsvis.
Inden længe siger én af dem:
"Ved du, hvad vi burde prøve?
Houston, vi har et problem. Ikke stort. Mellem. Ikke lille eller noget."
Sker i Vegas, bliver i Vegas. Sker på månen, er aldrig sket.
Vi fakede den landing.
Det er en joke. Dengang var der ingen kvindelige astronauter.
Hvis ét af mine forhold havde fungeret, ville jeg ikke have mit drømmejob.
Jeg ville ikke have den karriere, jeg drømte om.
Jeg har haft så mange fede oplevelser i år, fordi jeg er single.
I april turnerede jeg endelig i Europa, hvilket var fantastisk.
Og fordi jeg var single, kunne jeg i stedet for en fyr tage Courtney med.
Hun har været min bedste ven i 20 år og har altid været der for mig.
Da jeg var nedtrykt i gymnasiet. Da jeg gav mit første standupshow.
Da jeg aflyste en forlovelse,
havde hun min brudekjole på sit loft, som var den Jumanji.
Jeg: "Godt, her kan jeg ikke høre trommerne."
Hun og jeg hyggede os i Europa for mine pikjoke-penge.
Det var fedt.
Det var virkelig skønt at have hende med på den tur.
Fordi præcis et år forinden, i april sidste år,
var jeg alene i en kunstnerfoyer i Colorado inden et show.
Efter et brud.
Courtney ringede.
"Var du ikke på ferie med din kæreste?"
Hun: "Jo, men jeg ville bare lige tjekke ind."
"Hvor sødt." Og så talte vi om mig i 10-15 minutter.
Til sidst sagde jeg: "Hvad med jer og jeres rejse?
Har I det godt?"
Hun sagde: "Ja, ja.
Vi har det fantastisk. Faktisk...
Faktisk er vi forlovede."
Jeg: "Hvad? Åh gud! Hvorfor spurgte du overhovedet til mig?"
"Jeg ville bare sikre mig, du var et sted, hvor du kunne høre det."
Det var så sødt og så sårende.
Jeg har aldrig i hele mit liv følt mig så set og så fornærmet.
Hendes forlovede var der under hele samtalen.
"Hvad ellers?"
"Hun lyder stabil. Jeg tror godt, hun kan klare det."
Når ens ven har mødt den eneste ene, kan man ikke længere tale med dem alene.
Man ringer grædende op. Senere siger de:
"Du har vel ikke noget imod, at Todd har lyttet med?"
"Nej, jeg ville faktisk høre, om Todd tror, jeg har en svampeinfektion.
Jeg er så glad for, han har tid!"
Misforstå mig ikke. Jeg elsker Todd. Han er fantastisk.
Hvis han døde, ville en lille del af mig tænke: "Soveaftale!"? Klart!
Men jeg var rørt.
Hun tænkte på mit mentale helbred under sin forlovelse.
Så jeg gik på scenen og sagde: "Før vi går i gang,
vil I så være med til at lave en video til min bedste ven?"
"Ja!" Jeg satte min telefon på selfie-mode og sagde:
"En, to, tre! Tillykke, Courtney!"
Råbte det med 2.000 mennesker for hende.
Efter forestillingen sendte jeg hende videoen
for at sige: "Hej, jeg elsker dig. Jeg er så glad på din vegne.
Og se alle de folk, der betaler for at se mig!
Jeg har det helt fint.
Jeg har én af Hugh Jackmans handsker."
Mange tak, D.C.
I var helt fantastiske.
Tak, venner. Seriøst.
Mange tak.
I var fantastiske.
Tror nogen, de har et sært søvntip? Virkelig sært.
Vi har en selvsikker hånd der.
- Hvad har du? Fortæl. - Sove i en anden by!
Sove i en anden by?
Ved du, hvad mit job er?
TIDLIG FORESTILLING
Sove i en anden by?
Kend dit publikum.
Hvad har vi ellers? Ikke en god start. Er der andre, der har noget?
Ellers er det okay. Vi har én her.
Køb en meget fast MaxCoil-madras.
Køb en meget fast madras.
Okay, skal vi høre instrukserne igen?
Hvis I tror, I har et underligt søvntip, som jeg aldrig har hørt om før,
så ræk hånden op. Hvis ingen har noget, er det helt fint.
Vi har en hånd her. Dig med brillerne.
En kat plus Xanax.
Kat og Xanax.
Hvis du tror...
...at jeg ikke har Xanax,
er dette dit første show med mig.
Okay. Hvis ingen andre tror... Det er fint.
Hvad med her? Lige her.
Fire-syv-otte-vejrtrækning.
Hvad siger du?
- Fire-syv-otte-vejrtrækning. - Vejrtrækning.
Venner, jeg må være ærlig. I klarede jer virkelig dårligt.
Det var nogle tamme svar.
Og det er okay.
Hvad? Sagde nogen "læs en bog"? Jeg banker dig efter showet.
Vi ses på parkeringspladsen. Læs en bog?
Hold da op.
Okay, her. Det er vildt, at folk bliver mere selvsikre
ved at høre andres forfærdelige svar.
De tænker vel: "Jeg må kunne slå fast madras."
Dig på anden række.
Vicks på ryggen.
- Hvad på ryggen? - Vicks.
Vicks på ryggen?
De er ikke gode, venner.
Tak, fordi I prøvede. Okay. Sidste.
Stræk ud i fem minutter.
Strække ud i fem minutter?
Jeg kommer aldrig til denne by igen.
Tekster af: Anna Jennifer Christiansen