Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Dame i gospodo,
Taylor Tomlinson!
Washingtone, kako smo?
Koliko je ovo glupo?
Izašla sam iz poda kao da sam jebeni brat Jonas.
Znam da je to bilo blesavo i to je bila moja ideja!
Bilo mi je neugodno što sam ja to smislila,
ali bilo je prekasno kad smo došli ovamo
da to promijenimo, zaposleni su ljudi to izgradili.
I dobro su upravljali time.
Rekla sam: „Možemo to prekrižiti, ne?”
Kažu: „Radili smo na tome tjedan dana, pa...”
Znam da je to bilo glupo.
Hvala što ste mi udovoljili.
Kako ide, Washingtone? Hvala što ste došli.
Moram biti iskrena, moja karijera ide u sjajnom smjeru.
Ja...
Ovo je posljednja večer moje najveće turneje.
Snimam treći Netflixov specijal.
Nedavno je netko rabio moje ime i fotografije na aplikaciji za spojeve.
To sam bila ja. Ja sam to radila.
Prekinula vezu, otvorila aplikaciju.
Zašto? Rekli su mi prijatelji u braku.
Ako ste slobodni, vaši prijatelji u braku ne žele da budete sretni.
Žele da budete na aplikacijama
jer izgledaju zabavno, a oni ih ne smiju rabiti.
Žele stajati iza vas kao klinac u igraonici
bez jebenih novčića
dok se vi borite za život.
Oni: „Idi lijevo, idi desno!” Vi: „Želiš ti igrati?”
A oni: „Više od svega.
Ali imam najbolji rezultat, ne bi bilo pošteno.”
Prijatelji u braku ne žele još takvih. Nitko ne želi.
Oprostite ako ste u braku. Naprijed ste, dva primanja.
Nitko ne želi još prijatelja u braku.
Vaše su novosti dosadne.
Lijepo, skrasili ste se. Tko ima zabavne novosti?
Slobodni prijatelji. Borimo se, činimo pogreške.
Obično se zove Trevor.
Što prijatelji u braku rade za vikend?
„Što ste radili?”
„Opet se probudih pored svoje srodne duše.”
Pitate to isto slobodnog prijatelja.
„Probudih se u plitkom grobu!”
„Ponosiš se time? Seksali ste se u grobu?”
„Zašto bismo inače iskopali grob?”
Imate prijateljicu koja misli da je zabavna,
a zapravo je stalno u opasnosti?
Svaki put kad vam ispriča priču o spoju, kažete: „Bože.
Ne osuđujemo,
ali možda bi trebala podijeliti svoju lokaciju s nama
zauvijek.”
Imam jednu takvu.
Svaki mi tjedan priča najstrašnije priče koje sam čula.
„U petak sam bila na super spoju. Ljubakam se s tipom u baru.
Kaže: 'Pokazat ću ti nešto.' Odvuče me u sporednu uličicu.
Izvadi svoj ogromni
pištolj. Uperi mi ga u lice. 'Mob, ključeve i novčanik.'
Rekoh: 'Nastrano. Probat ću.' Ne?
Lupi me u glavu. Budim se 30 minuta poslije u lokvi.
Do kuće stopiram.
Bože, prava sam Samantha.”
Kažemo joj: „Mislimo da te opljačkao, dušo.”
„Opljačkao? Koja si ti čistunka.
Nazvat će me.
Ima moj mobitel.
Upoznat ćeš ga. Ostala sam bez daha.”
Mi kažemo: „Ne, ostavio te bez zraka.”
Prijatelji kažu gluposti kad prekinete vezu. Žele pomoći.
„Zašto ne hodaš sa sobom?”
„Rekli ste mi da ne prihvatim štogod. Koji kurac?
Mogu ja dobiti bolje od mene!”
„Zašto ne možeš biti sama jednu godinu?”
„Zašto ne možeš šetati bez slušalica?
Jer ćeš cijelo vrijeme misliti na smrt. Točno.”
Ovaj je prekid bio drukčiji, prvi je otkad sam na Netflixu.
Prije toga, prijatelji su me podržavali.
„Žao nam je, tu smo. Bit će bolje.”
Tad sam došla na Netflix, doživjela prekid i svi su mi prijatelji rekli: „Pa...
Imaš posao iz snova, pa...”
Pogledali su moje tužno lice
i rekli: „Ne možeš imati sve, kujo.” Svi!
Jako sam se uvrijedila.
No razmislila sam: „Znaš što?
Ni ja ne želim da netko ima sve.” Nitko ne želi.
Zato stalno rade dokumentarce o Marilyn Monroe.
Kažu da je bila jako tužna.
A mi mislimo: „Da, bila je, jebote.”
Nitko neće da netko ima sve.
Imate li srodnu dušu, ne možete imati posao iz snova.
Pored posla iz snova ne možete biti zaljubljeni.
Ako imate posao iz snova i srodnu dušu,
bolje vam je da su vaši roditelji razvedeni.
Još bolje da ste siroče.
Nitko to ne želi. Kao dijete nisam mislila da se to može.
Ili ste zgodni ili imate dobru osobnost.
Da smo tako podijeljeni, da je život pošten.
Tako sam preživjela mnogo ružnih godina.
„U redu je što nisam simetričnija. Imam sjajnu osobnost
koja samo što se nije pokazala.
Dolazi s mjesečnicom i pismom iz Hogwartsa, osjećam.”
Tako sam došla do šestog razreda
kad sam upoznala lijepu, duhovitu, pametnu, dragu Kristu.
I tada sam prestala vjerovati u Boga.
Toliko mi je prijatelja reklo neku verziju toga nakon prekida
da sam dobila grižnju savjesti.
Jer ovo jest moj posao iz snova.
Ne mogu vjerovati da snimam treći Netflixov specijal.
Ne mogu vjerovati.
Imala sam ludu sreću s karijerom.
Što sam više razmišljala,
mislila sam: „Taylor, nikome ne ide baš sve.
Imala si toliko sreće. Budi zahvalna za ono što imaš. Misli na to.
Nitko ne može imati sve.”
A onda sam osobno vidjela Hugha Jackmana.
I pomislila: „Možeš imati sve.
Ali ništa nije preostalo jer je Bog sve dao Hughu.”
Hugh Jackman savršen je primjerak muškarca.
Vidjeti ga uživo bilo je vjersko iskustvo.
Promijenilo me.
Kao da sam vidjela Grand Canyon. Svi bi to trebali jednom u životu.
Taj je čovjek svjetsko čudo.
Kao slapovi Niagare. Možete povesti obitelj.
Malo se navlažite, ali zabavno je. Bilo je...
Evo što je bilo.
Prije godinu i pol bili smo u New Yorku na turneji.
Imali smo slobodnu noć između nastupa.
Ja, prijatelj Dustin, njegova žena Melissa
i još par veselih prijatelja
otišli smo gledati The Music Man
na Broadwayu s Hughom Jackmanom.
Je li mjuzikl dobar? Ne znam.
Ali Hugh je sve vrijeme bio ondje.
Trebali su ga nazvati:
„Hugh Jackman je ovdje. Tko ga želi vidjeti?”
Mjuzikl je dobar.
Na kraju slijedi pljesak. Glumci se naklanjaju.
Jedan od glumaca istupi i kaže: „Ovo je poseban tjedan.
Danas skupljamo novac za dobrotvornu udrugu Broadway Cares.
Večeras će Hugh potpisati rukavice koje je nosio u predstavi.
Prodat ćemo ih najboljem ponuđaču.”
Pogledala sam prijatelje: „Mislim...
Imam novac.”
Pitali su me: „Na ovo ćeš potrošiti novac od Netflixa?”
„Pa, nemam obitelj.
Sama sam, a već sam nosila aparatić za zube.
Ako ne mogu imati sve, imat ću te rukavice.”
I mislila sam da je sjajna šala.
Kad dođeš na televiziju, svi te pitaju:
„Na što si potrošila taj novac? Novu jaknu? Auto?”
Pomislila sam da bi bilo zabavno da moja prva velika kupnja bude
par znojnih rukavica koje je nosio Wolverine.
„Što sam, muškarac?” Tako glupo.
Počnem sudjelovati u dražbi i dobro mi ide.
Nemam što izgubiti niti za koga živjeti.
Toliko mi dobro ide da smo ostali ja i dva ponuđača.
Tu sam ja, starija žena sprijeda
i, ne zezam,
Jake iz State Farm osiguranja.
Sto posto istina. Oklijevam uključiti taj detalj
jer priča zvuči kao san koji sam jednom sanjala.
U snu želim Hughove rukavice.
Jake misli da će ih on dobiti.
Kažem: „Malo sutra, reklamo. Moje su.”
Onda Flo iz osiguranja Progressive iz nekog razloga ujaše.
Tko li je to? Tigar Tony uleti akrobacijom na motoru.
Nudi gotovinu.
Tony je klasa starog novca.
Ostali smo ja, ta žena i Jake.
Mislim da je Jake znao
da ta žena i ja trebamo pobjedu više od njega.
Kao dobar susjed, State Farm se povlači.
Da.
Ostale smo ja i ta žena.
Igramo ping-pong, jedna pa druga.
Valjda sam se onesvijestila na minutu.
Bili smo na iznosu koji nisam pristala platiti još od faksa.
Kao i na faksu, rekla sam: „Ovo je ludo. Neću završiti.”
Taman će reći: „Prvi put, drugi put, prodano ženi sprijeda.”
Hugh Jackman istupi, zaustavi voditelja dražbe
i kaže: „Prije nego što završimo dražbu, moram reći
da me dirnula velikodušnost publike.
Znate,
imam dvije rukavice.
Da potpišem obje,
bi li ove dvije dame izjednačile ponude?”
Pogledao je ravno u mene.
Nikad nisam platila za seks...
ali jesam platila sedam somova
za kontakt oči u oči s Hughom Jackmanom.
Hvala na pljesku. Ta je šala bila skupa.
Kažu: „Porezna je olakšica.”
A ja: „Pobrinut ću se da bude.”
Da bar mogu reći da sam mislila na dobrotvorne svrhe.
Zapravo sam potpuno zaboravila do kraja.
I tad sam jedva slušala. Razgovarala sam s rukavicom.
„Hughovi su prsti bili u tebi. Kako je to?”
„Neobično je nježan.”
„Znala sam.”
S tom pričom uvijek znam tko je odrastao uz crkvu
prema tome tko se počne smijati na: „Imam dvije.”
Mislite: „Čitah Bibliju.
Znam kad će prerezati bebu napola.”
Aplikacije za spojeve nisu za mene.
Ne mogu to. Ima li tko aplikaciju za spojeve?
Dobro. Ima li koga tko je nikad nije imao?
To me ne zanima.
Da bar nisam pitala.
Samodopadnost u tim povicima.
Baš mi se zgadila.
Ako niste imali aplikaciju, evo kako je to.
Na svakom profilu imate šest fotki
naizgled šest različitih ljudskih bića.
Onda odete u kafić i čekate ga.
„Hajde, fotka broj tri.”
A onda dođe. „Kvragu, četiri je.”
Ne možete otići.
Morate sjediti 45 minuta, kimati i smiješiti se,
znajući da ćete ga ghostati.
Osjećate se jezivo. Kao Haley Joel Osment u Šestom čulu.
„Još ne zna da je mrtav.”
Spojevi su neugodni, pogotovo aplikacije.
Spoj preko aplikacije nije spoj naslijepo, ali je kratkovidan.
Prvi je spoj lak. Večera, piće, osnovno.
No onda kažu: „Bilo je zabavno, nađimo se opet. Što bismo mogli?”
Pomislite: „Sranje. Nisam osoba s hobijima i interesima.
Trenutačno sam hrpa uplašenih oposuma u kišnoj kabanici,
oponašam nekoga koga prije osam godina vidjeh na ulici.”
Onda kod kuće kao luzer guglate:
„Ideje za spoj, 2023.”
Možemo ići kuglati.
Jeste prošli pored kuglane? „Kako još radi?”
Drugi spojevi, tako.
Možemo kuglati ili igrati minigolf.
Postoji li rat laserima?
Radite sranja crkvenih skupina za mlade
kad paze da se ne dodiruju.
„Obuj te cipele za kuglanje.
Večeras ćeš se posvetiti meni ili Kristu.
Ne možeš gurnuti prst u ove rupe. Možeš u one. Odaberi kuglu.”
Introvert sam, spojevi su mi teži.
Ekstroverti su bolji. Volite upoznavati ljude.
Iz nekog razloga to volite.
Zato ste bolji u neobaveznom seksu.
Kad razmislite, seks za jednu noć
upoznavanje je nekoga što jače možete.
Nisam sposobna za neobavezni seks.
Ne mogu se povezati s muškim kolegama u zelenim sobama
kad govore o seksu na turneji.
„Da, seksao sam se s tom djevojkom i izgubio interes kad sam svršio.”
Ja: „Baš. Tako se osjećam nakon kakanja u kafiću knjižare.
Ne? Jer: 'Dobila sam ono po što sam došla. Možemo ići.'”
S njima je najzabavnije razgovarati.
Prijatelji koji se neobavezno seksaju uvijek su zanimljivi.
Frendicu na Tinderu svaki ponedjeljak pitam za vikend.
Ona: „Sjajno. Sjećaš se onog tipa? Sjajan je u prljavom razgovoru.”
„Što je tebi dobar prljavi razgovor?”
„Sviđa mi se kad me zovu droljom i kurvom.”
Kažem: „O, Bože.
Ako voliš da te nazivaju droljom i kurvom u krevetu,
roditelji su te strašno voljeli.”
Prljavi je razgovor seksi jer su to stvari koje nikad niste čuli.
Da me netko nazove kurvom u krevetu, rekla bih:
„Molim?
Tako me otac zove.
To je obiteljsko ime. Granice, gospodine.
Osvrni se. Je li ovo seks ili Dan zahvalnosti?
Procijeni situaciju.”
U krevetu želim čuti nešto što nikad nisam.
„Hej. Otvorio sam ti fond za fakultet.”
„Mislim da su tvoje ruke premršave.”
„Oduševio me tvoj Netflixov specijal.”
Radim na problemima s odnosom s tatom.
Na terapiji, više ne u vezama.
Stavila bih tatu i bivše u grupu i napisala velikim slovima:
„Danas se ne osjećam lijepo. Što mislimo, tko je kriv?
Raspravite to.”
Šala je prošla bolje no inače. Brinem se za vas.
Obično je za mene. Jesmo li dobro?
Stvarno mi se sviđate. Sjajni ste.
Druga frendica toliko je ekstrovertirana da će se seksati u troje s tipom.
„Stvarno?”
„Da. Bi li ti?” Rekoh: „Bože, ne.”
Ne želim se družiti s dvije osobe.
Nikad se nisam u srednjem sjedalu aviona borila za naslon za ruku.
„Da smo bar goli, to bi bilo kul.”
Ne bih mogla opet hodati s ekstrovertom. Jednom jesam. Živjeli smo zajedno.
Prvi je tjedan rekao: „Hej. Da pozovemo goste?”
Rekoh: „Ako ne želiš biti sa mnom, samo reci.
Želiš pozvati goste? Na što?
Moj sprovod?”
Ekstroverti zaljubljeni u introverta,
shvatite, tražiti da pozovemo goste
je kao da tražite analni seks.
Pazite promjenu lica.
Tipa: „Oprosti.
Rođendan ti je?
Veliki zahtjev za obični utorak.”
Sad živim sama. Nevjerojatno je.
Zaspim usred kreveta kao kralj-dječak. „Laku noć, Joffrey.”
Fantastično.
Jedem svu hranu koju kupim. Ili uđe u mene ili se pokvari.
To je moć, Washingtone. Da.
Ako začepim zahod, ne moram to odmah riješiti.
To je sloboda, Washingtone.
Živeći s muškarcem koji me privlačio...
„Zahode, nemoj mu reći da sam žena.
Preklinjem te, nosi moje mračne tajne u svoj vodeni grob.
Sjeti se našeg dogovora!”
Sad kažem: „Luzeru, za to služe poklopci!
Želiš vidjeti nebo? Obavi svoj posao.”
U dvadesetima sam se strašno bojala toga da budem sama.
Skakala sam iz veze u vezu.
Jer sam se bojala da ću umrijeti sama.
Sad sam starija, znam da neću umrijeti sama.
Ne idem ni planinariti sama, dobro?
Netko će biti ondje kad umrem.
Liječnik, ubojica, netko će tome svjedočiti.
Sama sam već godinu dana
i bila mi je to najopuštenija godina u životu.
Bilo je divno.
Probudim se i pomislim:
„Nitko me danas neće rasplakati osim mene.”
Mir je divan.
Ovako. Biti samac nije sranje.
Spojevi su sranje, a oni nisu obavezni.
Spojevi su usrani.
Neprestano natezanje nade i razočarenja.
Poput plišane životinje u stroju s pandžom.
„Bože, dogodit će se! Neće.
O, Bože, idemo.
Ne mogu vjerovati da sam rekla ljudima! Neugoda.
Premještaš me da dođeš do nečeg drugog. Razumijem.”
Sve se brzo mijenja kako starite.
Nazvala sam prijateljicu, nismo se čule nekoliko tjedana.
Ona: „Mislim da sam na Bumbleu upoznala srodnu dušu.”
Samo tako. Vjenčat će se ovog proljeća.
Godinama smo ležale na istoj hrpi plišanih životinja.
Zatvorim oči na tren i kad ih otvorim,
ona je vani i kaže:
„I tebi će se to dogoditi!”
Volim biti neutralna frendica koja ne ide na spojeve
jer što ste bliže tridesetoj, prekidi postaju sve teži.
Prijatelji se ili zaručuju
ili prolaze grozan prekid s osobom s kojom su mislili da će umrijeti.
Pola poziva koje primim: „Udajem se!”
Drugih pola: „Starim!”
Ja kažem: „Idem po hranu u Taco Bell. Tko želi nešto?”
Taco Bell, za svaku priliku.
Najzahvalniji ste što ste sami
kad gledate grozni prekid prijatelja.
Ružno za reći, ali istinito.
Prijateljica koja se rastala prati bivšeg na mrežama.
Žele biti zreli i napredni. Početnička pogreška.
Njezin je bivši upravo objavio fotku s novom djevojkom,
koja je manekenka.
Bez brige, zvali smo je.
„Kako ide? Jesi li danas bila na internetu?
Razmišljali smo o danu bez zaslona.
Da isključimo uređaje, uzmemo poplun i pronađemo polje.
Možda još jednom otvorimo Bibliju. Ne znam.”
Kaže: „Već sam vidjela.”
„Zakasnili smo. Dobro. Jesi li dobro?”
„Ne, iskreno, bilo bi mi draže da hoda s muškarcem.”
Mi: „Tako si problematična, Trish.
Zašto bi bilo bolje da hoda s muškarcem?”
Ona kaže: „Ne, slušaj. Da me ostavio zbog muškarca,
radilo bi se o tome da je jednostavno htio nešto što nikad ne bih mogla biti.”
Rekli smo: „Da. Mislim, to je... Pa... Zar ne?
Ne!
Ne, baš si lijepa, dušo.
Ali kao manekenka? To je drukčiji...
Gle, da si ti manekenka, ne bismo li svi bili?
Ovo nije ekipa manekena. Ovo je ekipa s osobnosti.
U drukčijem si timu.”
Jednu je prijateljicu tip prevario, ludo. Više ne možete varati.
Nisu 90-e, idiote!
Mobitel prati svaki tvoj pokret.
Uhvatit će te. Kupit ćeš drugoj curi cvijeće.
Tvoja će žena dobiti poruku iz banke.
„Primijetili smo da je Steve obazriv.
To se činilo kao sumnjiva radnja
nama u banci jer znamo tog POS-ranca.”
Važno je družiti se s vjenčanim prijateljima ako ste samac.
Imate važnu ulogu za njih.
Volim im držati svijeću, otići na večeru, u kino.
Jer volim kad mi priđu ispred restorana
i znam da su se svađali u autu.
Vjenčani, mislite da to sjajno skrivate.
„Ostavimo to za poslije i provedimo ugodnu večer.”
Onda dođete znojni i kažete: „Hej. Lijepo te vidjeti. Napokon.
Jesu li donijeli kruh? Trebao je stići prije nas.
Hej, može li malo kruha?
Da radimo nešto s rukama osim da se međusobno napadamo.
Kako si? Pričaj nam o sebi. Nemoj da je moram gledati.”
Tad vi, slobodni prijatelj, kažete vjenčanim prijateljima o spojevima.
O ghostingu, lažnim profilima i pornografiji s umjetnom inteligencijom.
Znate da se vrate u auto nekoliko sati poslije...
„Ne govorim to dovoljno, ali zahvalan sam na tebi.”
Družite se s njima, idite na roštilj.
„Rado. Što da donesem?
Led? Desert? Pogled na život?”
No znate što je najbolje kad ste samac?
Ne morate nikoga upoznati s roditeljima.
Upoznali ste partnere s roditeljima?
Ne radi se o upoznavanju ljudi koje volite.
Zar ne? Ne!
Nego da pokažete partneru zašto ste ponekad zli prema njemu.
Radi se o vođenju seksualnog partnera na mjesto zločina.
Da kažete: „Vidiš? Priče su istinite.”
Ne želite da partner voli vaše roditelje.
Želite da izađe odande i kaže: „O, Bože.
Tvoji su roditelji jednostavno...”
„Znam.”
„Ozbiljno, dušo. Kako si uopće...”
„Ne znam.
„No čini se da bi me ljudi trebali razumjeti kad sam kuja.
Sada kad imamo sve informacije,
znamo da bih mogla biti mnogo luđa da želim.
Ali dobro to skrivam
i zaslužujem stati u Targetu na putu kući.
Bez vremenskog ograničenja.
I želim kolica.
Ne košaru.”
Pazite pri upoznavanju s roditeljima.
Roditelji nisu uvijek kakvi jesu, ne?
Moji su me roditelji sabotirali svaki put kad sam dovela nekoga.
Sve sam učinila. Zagrljaj pred okršaj u autu.
„Zapamti, ti ljudi nisu tvoji prijatelji.
Ništa ne shvaćaj osobno. Nisi ti kriv, oni su.
Želiš li to zapisati na ruku?
Ne? Pogledaj moju tetovažu ako se uplašiš. Hajmo.”
Onda uđete,
spremni da vaši roditelji pokažu svoje pravo lice,
a vaši roditelji dolebde dolje.
I divni su cijelu večer.
Zabavni su, kul, opušteni. Tata nosi raskopčanu havajsku košulju.
Sam sa sobom pleše congu, dolijeva pića.
Govori progresivna sranja koja nikad niste čuli od njega.
„Još jedno pivo? Trebali bismo igrati golf.
Koje su ono tvoje zamjenice?”
A poslije se morate vratiti u auto, mrmljajući kao teoretičar zavjere.
„To nije... Bila sam ondje, znam što se dogodilo, upravo ondje.
Nitko mi ne može reći što se nije dogodilo i znam za sve.”
Vaš dečko veže pojas i:
„Ne znam, dušo. Tvoji su sjajni.”
A vi...
„Ne, nisu.
Ne znam tko su bili oni ljudi-gušteri,
ali to nisu oni koji su mene slomili.”
Sljedeći put kad ih vidite, samodopadni su.
„Svidjeli smo se Jasonu.” A vi: „Znam što radite.”
„Upoznaj nas i s terapeutom, da čuje našu stranu priče.”
„Jedva čekam da završite pod zemljom.”
„Dobro, pa, želimo biti kremirani.”
„Prosut ću vaš pepeo gdje ga Bog ne može pronaći!
Vidimo se za Uskrs.”
Terapija je bolja kad ste samac. Stignete kopati po takvim stvarima.
Kad ste u vezi, potrošite pola seanse
na sranja zbog kojih partner ne ide na terapiju.
Kao samac imate jedan sat za vas svaki tjedan.
To je gotovo previše vremena. Morate početi raditi zadaću.
Nakon zadnjeg prekida
dolazila sam na terapiju puna ideja.
„Znate što sam shvatila ovaj tjedan? Moja osnovna škola?
Preko puta groblja.”
A ona kaže: „Dobro. I?”
„Ne znam, to mi se čini važno, nije li?
Donosim sastojke, ispecite tortu. Nisam liječnik.
Ušla sam duboko u sebe, našla nešto strašno i donijela to.
Bila sam hrabra. Gdje je poslastica?
Tako hrabra, omiljeni klijent!”
Želim znati jesam li njezin omiljeni klijent.
Ne možete pitati. Neće reći.
Saznat ću jedino ako stupim u kontakt s drugim njezinim klijentom.
A taj klijent i ja isplaniramo je nazvati
za vikend.
Odvojeno.
U točno isto vrijeme...
suicidalni.
Pa ćemo vidjeti čiji će poziv prihvatiti.
Oboje želimo kraj. Koga ćete zadržati, dr. S.?
Pobjednik ide na sljedeću grupu klijenata.
Pa idemo procesom eliminacije.
Borba do smrti.
Radim na anksioznosti zadnjih godina. Pati li netko od anksioznosti?
Ima li tko napadaje panike?
Je li itko išao na hitnu zbog napadaja anksioznosti ili panike?
Nas nekoliko!
Mislili smo da je srčani udar?
Da. Dođete onamo pa vam kažu: „Um vas napada.”
Sad će vam biti lakše. Išla sam na hitnu jer sam zaspala s AirPodima.
Probudim se, jednog nema, mislim da sam ga progutala.
„Misliš, na pola si se puta okrenula jer je bilo glupo?”
Ne. Išla sam do kraja, do liječnika.
Voljela bih da se mogu pretvarati da se to dogodilo davno,
ali uređaj iz priče to onemogućuje.
Cijeli život imam probleme sa spavanjem.
Prije AirPod slušalica, zaspala bih s običnim slušalicama,
slušajući podcast ili film, nešto da me umiri.
Prije AirPoda, slušalice su imale kabel.
Da je progutate, izvukli biste je kao mađioničarski šal.
Došli su AirPodi i počela sam spavati uz njih.
Prije par godina, nebitno koliko,
zaspala sam s dva AirPoda, probudila se s jednim
i pomislila: „Očito sam ga progutala.”
Kao beba ili pas.
Uvjerila sam sestru da me odvede na hitnu
i svima uništila božićno jutro.
Došle smo na hitnu u mom gradu,
gdje sam trima ženama na prijemu morala reći zašto sam ondje.
„Vjerojatno ovo stalno viđate.
No ispada
da sam možda
nehotice
u svom spavancu
progutala
AirPod?”
A one...
„AirPod? Dušo, prilično su veliki.
Ne, Lee? Veliki su.
Misliš da možeš progutati...”
Rekoh: „Može bez timske rasprave
o tome što mogu, a što ne mogu progutati?”
A one: „Netko je bio ružan u srednjoj školi. Ovuda.”
Odvele su me unutra.
Čekamo liječnika.
Ne znam što sam očekivala od liječnika
da jesam progutala AirPod.
Neće operirati.
Reći će: „Da, unutra je.”
„Na putu kući stanite u Taco Bellu. Sretno.”
Taco Bell, za svaku priliku.
Ne znam kako sam mislila da će mi AirPod naštetiti.
Što ako je još napunjen?
Što ako udari strujom moja crijeva?
Ili počne puštati obrade iz Glee pa svi čuju?
Sestra kaže: „Izbrisala si ih.”
„Ne sve. Neke su ludnica!”
Prije nego što je došao liječnik,
druga sestra zove od kuće i kaže:
„Hej, da. Našli smo ga u jastučnici.
Hoće li luda sad doći kući na palačinke?”
Tako mi je neugodno.
Želim se što prije iskrasti straga.
„Idemo.”
Sestra: „Ne možeš nestati, mislit da se nešto dogodilo.”
„I jest. Idemo.”
„To je izlaz za nuždu.”
„Ovo je hitna. To je običan izlaz. Idemo!”
Evo što me muči s hitnom.
Kad imate napadaj anksioznosti ili panike, jedina su opcija.
Mislim da treba druga opcija, tik do njih,
koja se zove Soba za anksioznost. Dobro?
Imate hitnu i Sobu za anksioznost.
U hitnu idete kad vas upucaju, izbodu. Krvarite.
Ispunjavate svu onu papirologiju, to je pravo vrijeme za to.
A u Sobu za anksioznost idete
kad kažete: „Ne znam gdje je zlo, ali negdje je u meni.
Ili je rak ili vrag, ali moram ga izvaditi.”
To je samo jedan formular u kojem piše:
„Znam da je vjerojatno sve u redu, ali...
Svrbe me kosti. Ne znam!
Netko u bijeloj kuti mora mi reći da sam glupa.”
Znam da sam spomenula probleme sa spavanjem.
Za Boga miloga, ne šaljite mi članke nakon nastupa.
Znam da želite pomoći, ali kunem se, pročitala sam ih sve.
„Tri savjeta za bolji san!”
Isti reciklirani savjeti uvijek iznova.
„Laganu maglicu lavande raspršite
po hladnoj strani jastuka u sumrak.”
Što sam ja, vještica?
„Pobrinite se da noću vaša soba bude mračna i tiha.”
„Bože, treba biti mračno? Koja sam glupa kuja.
Spavala sam pod disko-kuglom. Jer, vibra.
Nisam znala!
Dobro, mračno, tiho. Riješeno!”
„Zašto ne ostavite mobitel noću u drugoj prostoriji?”
„Zašto ne izneseš bebu van?”
Nisam protiv savjeta za spavanje. Samo ne mogu više.
Savjeti za spavanje meni su što i muškarcima pornografija.
„Ne, vidio sam sve osnovne stvari.
Pošalji mi nešto čudno.”
Postavit ću pitanje.
U redu je ako nitko nema odgovor.
Pitam svaku publiku svaku večer. Ništa čudno.
Ako mislite da imate čudan savjet za spavanje koji nisam čula...
Čitala sam sve članke, čula sve podcaste, gledala mnogo TikToka.
Ovo pitanje postavljam svakoj publici na turneji.
Ako mislite da imate čudan savjet za spavanje koji nikad nisam čula,
dignite ruku i recite mi ga.
Ako netko kaže: „Jesi li probala aplikaciju za meditaciju Calm?”
Pobrinut ću se da vas uklone.
U redu je ako nitko nema savjet. Ima tko?
Imamo nekog samopouzdanog.
Što imaš?
- Masturbiraj. - Masturbiraj?
Kujo, molim te.
Misliš da nisam pokušala masturbirati?
Ne okončam dan, svršim ga. Sljedeći.
Dobro.
Što još imamo? Hvala na sudjelovanju. Što imaš?
Postoje dvije stvari?
Radim ih redom? Dobro.
Moraš napraviti stoj na rukama.
Stoj na rukama uza zid? Dobro. Joga, ne.
Zvuči kao da moram biti u boljoj formi za to. Ne mogu.
Dobro. Samo želim čuti kraj.
Stoj na rukama uza zid.
Nekoliko sekundi.
Nekoliko sekundi. Dok kažeš keks.
Tako seksi ljudi govore.
Kažu: „Stoj na rukama deset sekundi. Ništa strašno.”
Ti: „Neki od nas jači su odozgo.”
Dobro. Oprosti, izvoli.
Moraš biti naglavačke.
I onda spavaš naopako.
Nisam čula za stoj na rukama, ali jesam za spavanje naopako.
Jer mijenja krevet, da.
Zbunjuje tijelo. Da, zbuni se da zaspiš. Dobro.
To je jedan. Čula sam pola toga.
Priznamo ti pola.
Ima li još netko nešto stvarno čudno? U redu je ako nema.
Samo me zanima. Tko je to bio?
Dobro, što imaš?
Slušaj kako govori.
Tko?
Ovaj tip.
Da slušam tipa s kojim si?
Želiš da te ostavi?
Ili se pokušavaš riješiti partnera?
„Ovaj je slobodan.
Samo govori i govori. Na kraju zaspiš.
Ovaj ovdje.”
U redu. To je bilo zabavno.
Naletjeli smo na razvod. Nije li to zabavno?
Prvi se put dogodilo pri ovom pitanju.
Nijedne večeri dosad.
„Povedi kući ovo dosadno govno.”
Dobro, posljednji. Što imaš?
Slušaj nečije telefonske razgovore u pokrajnjoj sobi.
Slušam kako mama razgovara s bakom...
Prisluškuješ nečiji telefonski razgovor u pokrajnjoj sobi.
Slušaš mamu dok razgovara s bakom?
Jesi li propustila dio kad sam rekla da sam sama?
Prošla mi je djevojka barem ponudila nekoga.
„Pokušala si zaspati uz zvuk ljudi koji te vole u drugoj sobi?”
Bih da mogu!
Dobro, to me povrijedilo.
Reći ću vam najbolji s ove turneje.
Prije nekoliko mjeseci, žena u prvom redu:
„Imam čudan savjet.”
„Što imaš?”
„Kad ne mogu spavati, legnem na kuhinjski pod deset minuta.”
Pitam: „Dobro, i što se onda dogodi?”
„Onda se vratim u krevet. Idem spavati.”
Ta je jadna djevojka sama sebi roditelj koji zlostavlja.
„Ne možeš spavati?
Znaš da neka djeca nemaju krevete?
Lezi na trbuh na hladne pločice deset minuta.
Možda budeš zahvalnija.”
I znate što?
Pokušala sam i djeluje.
Zaista djeluje.
U hotelskim sobama legnem u kupaonici.
Mnogo sam puta imala COVID, ali...
Želim kontrolirati anksioznost.
Jer da je nemam, bila bih posve drukčija.
Briga oduzima toliko mentalne i emocionalne energije svaki dan.
Ne pomaže.
Ne priprema vas ni za što loše.
Rekla sam terapeutkinji: „Znam da briga ne pomaže.
Što ono kaže onaj filozof? 'Kad se brineš, patiš dvaput.'”
Ona: „Ne znam. Tko je to?”
Pogledala sam. Iz prednastavka je Harryja Pottera.
Samouvjereno sam to guglala pred njom.
„Koji je to filozof rekao?”
„Newt Scamander. Sranje.
Valjda kolačić sudbine.
Idemo dalje? Ne želim više razgovarati o tome.”
Bez anksioznosti moja bi osobnost bila drukčija.
Toliko se mojih odluka temelji na strahu.
Kao i mnogo toga na što se ne odlučim.
Stalno gledam iste serije i filmove jer me to smiruje.
Znam što mogu očekivati.
Izlazim s istom vrstom osobe jer znam što mogu očekivati.
Mislite da imate tip? Ne. Imate anksioznost. Tražite pomoć.
Najstarija sam od četvero djece.
Ostali su svi generacija Z, svi su queer, u ozbiljnim vezama
i svi su razočarani mnome
svaki put kad opet prohodam s hetero bijelcem.
Oni: „Daj, Taylor. Jebeš patrijarhat.”
„Ljudi, doslovno jebem patrijarhat.”
Znate kako je teško hodati s hetero tipovima
kad ste okruženi trima queer vezama?
Queer veze nešto su najljepše, najobzirnije i najkreativnije.
Moja sestra i njezina partnerica u ljubavnom su romanu.
Kad razgovaramo:
„Težak tjedan na poslu, dobro si?”
Ona: „Da. Jesam.
Da me razvedri, partnerica mi je kupila omiljenu grickalicu ograničene serije,
malo pijeska s plaže s našeg prvom spoja.
Znaš da sam uvijek htjela igračku pećnicu kao dijete? Našla ju je na eBayu.”
Pitam: „Bože, vara li te?”
„Što? Ne! Sluša me i pamti moje riječi.”
„Što? Ne, pretraži joj mobitel.”
„Ovo smrdi. Pretraži mobitel. Vjeruj mi.”
„Dobro. Kako ste ti i tvoj dečko, Taylor?”
„Dobro smo.
Dečko mi je kupio hot-dog
jer ga je htio, a i ja sam bila ondje.
Bilo je tako romantično.
Rekao je: 'Što? Oprosti. Dva, valjda.'”
Ništa protiv hetero tipova. Hodala sam s mnogima.
Ali tako ste ponosni na sebe zbog gotovo ničega u vezi.
Impresivno je gledati.
Hetero tip će staviti svijeću u kupaonicu i reći:
„Promijenio sam cijeli život za tebe!”
Kažete mu: „Nisi je ni zapalio.”
„Miriše na lavandu ako se približiš.”
„Mijenjam ovu svijeću za komadić empatije, iskreno.”
Jeste li pokušali objasniti koncept empatije visokom, zgodnom bijelcu?
To je delikatni razgovor.
„Dobro. Zamisli da si ti ja.”
„Ali nisam.”
„Dobro.
Ne mogu to osporiti, imaš pravo. Zamisli da se osjećaš kao ja.”
„Ali nije tako.”
„Dobro. Zamisli da bi se mogao osjećati kako se ja osjećam.”
„Nikad neću.”
„Dobro. Zamisli da si košarkaš.”
„Dobro.
Što još? Sviđa mi se ovo.”
„Dobro, po ovoj analogiji, košarkaš si.
I sjajan si suigrač.
Voliš tim, odan si mu, činiš sve za nj.
Tvoj tim to ne primjećuje.
Tim te ne cijeni zbog svega što radiš,
što si najkorisniji igrač.
I ovaj je tjedan tvoj tim
zaboravio da je tvoj rođendan.
Kako se osjećaš zbog toga?”
„To je koma!”
„To!”
Postići da zgodni tip suosjeća je kao postići da žena svrši.
„Ni makac!
Tako smo blizu. Samo auto-alarm.
Usredotoči se, molim te. Naporno smo radili.”
Želim dokučiti jesam li biseksualka
ili sam prebrzo gledala Euforiju.
Pokušavam izlaziti sa ženama, ali ne znam kako da me zavole.
Znam kako s muškarcima. Lako, zavarate ih.
Čekate da im se ono kao svidite i onda:
„Ne sviđam ti se.” On: „Sviđaš.”
„Ne sviđam.” „Sviđaš.”
„Ne.” On: „Da!”
Tako dok ne zatrudnite, mislim.
Morate im to pretvoriti u zabavan izazov.
„Ne možeš provesti život sa mnom.”
On: „Ma gledaj me, kujo!”
Kao kad zamolite dijete da baci smeće, pa kaže:
„Ne!” A vi: „Mjerit ću ti vrijeme.”
A on...
„Vidiš? Nisi ni mislio da to želiš.”
„Koga briga? Najbrži sam dječak svijeta.”
Mnogo je teže zavesti žene. Mnogo je osjetljivije.
To je kao da pokušavate igrati žabice na jezeru.
Upucavati se tipu, kao da bacate ciglu kroz prozor.
„Baš me briga. Samo me zanima što će biti.
Neću živjeti ovdje.”
Možda sam seksist. Sad to čujem, dok govorim.
Mislim da jesam jer kad me tip odbije, kažem:
„Idiot!”
Ali kad me žena odbije: „Zna što govori.”
Razgovarala sam s prijateljicom o tome jer ne želite samo...
Strašno je reći da ste biseksualac jer netko uvijek kaže:
„Dokaži. Fotka Margot Robbie. Vlažna si? Da vidim.”
Svi su...
Svi su agresivni. Čudno je.
Morate to dokazati ljudima.
Pitala sam prijateljicu i kaže:
„Očito, seksualnost je spektar.”
I ona je gledala Euforiju.
„Znam da sam hetero. Ne bih mogla oralno zadovoljiti curu.
To mi je odvratno.”
Rekoh: „Dobro. Razmislimo o tome.
Zašto sad ne zadovoljavaš curu? To ti je odvratno?”
Ja: „Nije da mi je to odvratno.
Nego ne želim biti loša u nečemu kao odrasla osoba.”
Moj je brat trans, sestre gej, a ja se identificiram kao uplašena.
Bojim se neuspjeha.
Ne mogu se držati ni novih hobija.
Kako da postanem dobra u...
Naučiti kako zadovoljiti ženu bilo bi kao učiti klavir.
Voljela bih imati tu vještinu. Pokazati je na zabavama, zadiviti sve.
Ali nemam vremena ni poniznosti da sjednem i naučim novo postavljanje prsti.
Nemam.
Napola odsviram „Zvončiće” i znam da sam užas.
„Trebala sam početi s 12 godina, kasnim.”
Već znam svirati klarinet.
Nije nešto što obožavam, ali vršnjaci me poštuju.
Imam godine iskustva za sobom.
Pod sobom. Pod nekim.
Kao klinka nisam znala da imam opcije.
„Cura si, sviraj klarinet.”
Pitala sam: „Mogu li svirati klavir?”
„Naravno, možeš svirati klavir
ako želiš ići u jebeni pakao!”
Ima tko vjersku traumu?
Imamo li toga ovdje? Dobro.
Oprostite ako ih nemate. Znam da sam pokvarena ploča.
Trebala bih prestati, ali shvaćam nove stvari.
Na primjer, znali ste da kad svršite ne smijete vikati:
„Evo ti, Isuse!” Jeste li to znali?
Voljela bih da je to šala.
Zaista.
Ako i niste vjerski odgojeni, mnogi su bili zaštićeni.
Zaplješćite vi kojima nisu objasnili seks.
Zaplješćite. Vidite?
A sad zaplješćite vi kojima jesu objasnili seks.
Kome jesu?
Smijem li pitati koliko si imala godina?
U redu je ako ti se obratim?
Ako ne želiš razgovarati, nema nikakvog problema.
Ni ja ne bih sa zabavljačem.
Pristaješ li na rad s gomilom?
Trebam usmeni pristanak, ne palac gore. Da?
Vidite? Nije tako teško. Tako to ide. Dobro.
Dobro. S koliko su ti godina objasnili seks?
- Devet. - Devet? Dobro.
Malo je rano, ali i u redu je.
Ne znam koliko si bila visoka s devet godina. Ne?
Postavljala si pitanja ili su ti roditelji rekli: „Vrijeme je”?
Mama me odvela na piknik u vrt.
Mama te odvela na piknik u vrt?
Jebi se dvostruko.
Ti to ozbiljno?
Mama te odvela na piknik u vrt
da ti ispriča strahote seksa.
Oprostite. Emocionalno reagiram na to.
Nešto najljepše što sam čula.
Taj razgovor o seksu u Tajnom vrtu.
Jebote, dobro.
Ajme. Kako je to, Lorelai Gilmore?
Jebemti.
Nisi postavljala pitanja?
Mama je rekla: „Vrijeme je...”
Jesi pitala?
Vidite, mnogi postavljaju pitanja.
Nisam znala da su svi ti klinci toliko pametni, da trebamo biti.
Nisam postavljala pitanja kao klinka.
Što je baš glupo.
Kad sam bila mala, prije menstruacije, imala sam tri rupe.
Još imam. Ne znam zašto sam tako rekla.
Kao i sad. Samo da se zna. Za sve koji gledaju...
Oduvijek sam imala, uvijek ću imati.
Mislim. Kad vam podvežu jajovod, zatvore li...
Proguglat ću. Zaboravi.
Ovo je bila digresija. Sama ću to riješiti.
Prije menstruacije imala sam tri rupe
od kojih jedna nije radila ništa, zar ne?
I nikad se nisam sjetila pitati nikoga bliskog:
„Hej, što ova nezaposlena rupa
radi između moje dvije druge rupe koje naporno rade?”
Samo sam hodala okolo
i govorila: „Ne znam. To je moja velika!
Bog zna što radi.
Tamo ide moja vjera.”
Nakon Music Mana,
zovem je pretincem za rukavice, ali...
To je druga priča.
Ovo je bio moj razgovor o seksu.
S deset godina pročitala sam što je seks.
Nisam planirala. Više kao: „Bože!”
Pokušala zaboraviti. Iskreno, napala me Judy Blume.
Dvije godine poslije tata me vozi kući iz škole
i iz vedra neba: „Znaš li što je seks?”
„Da, pročitala sam u knjizi. Nemojmo više o tome.”
A on: „Dobro, reci mi što je da znam da znaš.”
Tata me natjerao da ja njemu govorim o seksu!
„Znaš li ti što je?”
„Reci mi što znaš. Onda ću ti reći što ja znam.
I zajedno ćemo to skontati.”
Tražila sam savjet roditelja nakon svakog lošeg prekida.
Nemojte ako ne želite znati previše o njima.
Nakon groznog prekida u ranim 20-ima
bila sam kod kuće, pomajka me tješila.
„Znaš, u dvadesetima sam se htjela udati za tipa.
Nije uspjelo i bila sam shrvana.”
Rekoh: „Da? Nisam znala.”
A tata kaže: „Ja jesam! Stalno govori o njemu.”
Pitam: „Tko je taj tip? Što je bilo?”
„Bio je stvarno kul. Istraživao Alzheimerovu bolest.”
Moj tata kaže:
„Ne zaboravimo da za to još nema lijeka.”
Ona: „Ajme, dušo. Nadam se da nećemo oboljeti od nje.”
On: „Nadam se da hoćemo! Da zaboravimo tog tipa.”
Prije nisam baš birala od koga tražim savjet za veze.
Ljude u publici, potpune strance.
Jednom, par u prvom redu.
Dva terapeuta za parove koji su se vjenčali.
Znam. Kao četverostruko punjeni Oreosi.
Kažete: „Dosta.” Zar ne?
To je šešir na šeširu. Pretjerano je.
Ali dva terapeuta za parove. Morala sam ih pitati.
„Imate li savjet za ljude u vezama koji se često svađaju?”
Rekli su: „Imamo. Znaš kako mnogi imaju sigurnu riječ u seksu?
Svi trebaju imati sigurnu riječ za svađe.”
Pitala sam prijatelja imaju li je on i žena.
Pitao je: „Što?” Rekoh: „Riječ koja zaustavlja svađu.”
„A, da, imamo.”
„Stvarno? Koju?”
Kaže: „Pička”.
„Ali moram ja reći. Ne funkcionira ako ona to kaže.”
Rekoh: „Isuse. Tražila sam 'ananas', stari, ali...”
Tražila sam savjete nakon prekida
jer sam mislila da radim na sebi, ali nisam.
Zapravo sam smišljala kako ući u drugu vezu što je brže moguće.
Da ne moram raditi na sebi.
Ljudi ne žele dugo biti samci
jer kao samac počnete primjećivati:
„Neki problemi iz mojih veza još su ovdje.
A sad sam tu samo ja.
U pijesku su otisci stopala jedne osobe.
A nitko me ne nosi.”
U ovoj sam godini shvatila da imam posla, sitničava sam u vezama.
Ne nosim parfem kad sam sama. Ni ne sjetim se.
Nosim parfem u vezi.
Ako prekinemo, a ti poslije osjetiš taj miris,
rastužit ćeš se.
I to me usrećuje.
Ne nosim parfem da fino mirišem nego da te poslije progonim.
Bila sam na prvom spoju.
Oboje smo najstariji od četvero.
Rekoh: „Bože, pitajmo ih u grupama koja je naša najveća mana.”
Baš sam zabavna na prvom spoju. Kako sam sama?
Piše svojoj braći: „Koja je moja najveća mana?”
Odgovore mu: „Previše radi.
Previše mu je stalo.”
Jedan je napisao: „Disleksija.” Smiješno. Nije mogao pročitati, ja jesam.
Ja mojima pišem: „Hej, koja je moja najveća mana?”
Moj brat odmah odgovara:
„Očekuješ da će te svi povrijediti pa odeš prije nego što stignu.”
Rekoh: „Na spoju sam”.
Piše on: „Oprosti! Previše radi!
Nije li ovo sigurna linija?”
Vrlo sam emotivna osoba, emotivna partnerica.
Vode me osjećaji.
Znate da neki ljudi osjećaju nasamo?
Jeste li čuli za to sranje s kompartmentalizacijom?
Neki ljudi navodno imaju pristojne osjećajiće
koji im priđu tijekom dana.
Povuku ih za rukav: „Bok, oprosti?
Treba me osjetiti, kad stigneš.”
„Sada sam na poslu.”
„Bože, na poslu si? Tako mi je žao. Imaš vremena poslije?”
„Poslije 18 h.”
„U 18.30 imaš vremena osjećati se napušteno i bezvrijedno?
Dobro, u 18.30 na parkiralištu. Može.
Jako te volim. Sjajno radiš. Bok.”
Nikad mi se to nije dogodilo. Svi osjećaji zahtijevaju da ih odmah osjetim.
Svaki moj osjećaj zahtijeva svoju paradu.
Svaki osjećaj pretvara se u scenu iz Aladina
gdje se pravi da je princ. Kao...
Bože moj, Taylor je gladna!
Stvar bi mogla postati kobna
Treba sendvič sad Kuja je, vjeruj mi
Drago mi je što sam imala ovu godinu da radim na ovome, trebalo mi je to.
Navršila sam 30 prije dva tjedna.
A to znači... Hvala.
A to znači da sam zadnjih 14 godina života
pokušavala postati dobra u ovome, u komediji.
Ostvariti karijeru koju sad imam, srećom,
zahvaljujući svima vama, iskreno.
I koliko god sam zahvalna i sretna,
zbog toga sam
posebno ove godine mislila: „O, ne.
Ne znam hoću li biti dobra u onom drugom.
Znam da sam dobar komičar.
Ne znam jesam li dobra osoba, dobar roditelj, dobar partner.
Ovih sat vremena materijala koje sad izvodim:
„Mogu li imati sve? Ni ne znam!”
Ovo nije šala.
Iskreno sam zabrinuta.
Znam koliko je teško raditi ovaj posao i imati obitelj.
Vidim koliko prijatelji ulažu truda. Vidim i koliko neki malo rade na tome.
Mnogi kažu: „Možeš imati djecu i putovati! Sad postoji FaceTime.”
Kao da vežete psa ispred kafića i kažete:
„Vidim ga kroz prozor. Dobro je.”
Još radim na mnogo sranja iz svog djetinjstva.
Ne želim time opteretiti klinca.
Nedavno sam gledala TED govor.
Oprostite, gledala sam TikTok.
Uvijek ih pobrkam. Informacije su dobre, samo je okomito.
Ipak, ako radite na traumi iz djetinjstva,
morate naučiti kako biti svoj roditelj.
Pa pokušavam biti svoj roditelj da se oporavim.
Ali kao da sam zatrudnjela sa sobom u srednjoj.
Nisam bila spremna za ovu odgovornost.
I sad se svako jutro budim shrvana i pokušavam ne potresti sebe.
Tipa: „Dobro.
Ako te pustim da gledaš TikTok na mom mobitelu 30 minuta,
hoćeš li prestati plakati?”
Prijatelji: „Jesi dobro?”
„Ne, mislim da imam grčeve. Nisam oka sklopila.”
Volim TikTok. Znate što je smiješno?
Ti klinci koji plešu, pretvaraju se da pjevaju i da su u glazbenom spotu.
Svi smo to činili kao klinci, ne?
Da! Sama u svojoj sobi u zrcalu, četka za kosu. Naravno.
Ali da vas je itko vidio kako to radite,
ubili biste se, zar ne?
Ovi su na internetu: „Nadam se da će milijuni ljudi ovo vidjeti.”
„Mislim da bi ti dobro došlo malo vršnjačkog zlostavljanja.
Možda smo to malo previše ispravljali.”
Imam mnogo prijatelja koji se vjenčaju i dobivaju djecu.
Vraški su snishodljivi.
Smiješno je kako cure koje su se budile pijane na tračnicama sada kažu:
„Ne znam kako ostaješ vani poslije 22 h. Vodiš nezdrav život.”
Ja: „Šmrkala si kokain sa zahrđalog stalka za bicikle.
Ali samo njuši bebinu glavu kao da smo svi zaboravili.”
Ali moji prijatelji koji imaju djecu i u braku su
žale se na posao,
a ja im vratim s istim omalovažavanjem:
„Da, ali u braku si, pa ti je dobro.”
Kažu: „Ali jadan sam 60 sati tjedno.”
„Ali imaš kurac iz snova, dobro si.”
Nije sjajno i mislim da je to dijelom jer svi punimo 30.
Mislili smo da ćemo do te dobi
već sve imati sređeno, ne?
To nas je držalo u 20-ima.
„Imamo 25 godina i smeće smo,
ali za pet godina sve ćemo shvatiti.”
Pa: „Imam 27. Samo sam govno, ali imam tri godine da to promijenim.”
Pa onda: „Dobro, imam 29 godina. Stisni, kujo!”
A sad kad smo napunili 30 godina:
„Sranje, životi ne idu kako smo ih zamišljali.”
Događa se to neko čudno uspoređivanje i ta čudna napetost.
Znam da me svi prijatelji istovremeno žale i zavide mi.
Kao što znam da ja njih žalim i zavidim im, ne?
Prijatelji me gledaju i kažu:
„I ja bih se usredotočila na posao da sam sama.”
A ja: „I ja bih imala hrpu djece da nemam talenta.”
Dakle, svi smo...
I to samo po sebi nije zdravo.
Ali mislim da je dobro usredotočiti se na ono što ti ide u životu.
Mislim da je to zahvalnost. Mislim da je to važno.
I preživjela sam mnoga vjenčanja i darivanja beba jer imam posao iz snova.
Sjedim u zadnjem redu: „Štogod. Imaj usranu ljubavnu zabavu.
Nadam se da će uspjeti. Imat ću najkul posao od svih koje znaš.”
I tako je bilo dok se netko nije vjenčao za astronauta.
Svi su impresionirani.
Astronaut je bolji od svega.
„Priznaj, Taylor, to je najkul posao.”
„Mora nositi kostim ili će umrijeti?
Odjebi. Glup posao.
Ne. Ako negdje ne mogu disati, ne idem onamo, Dane.
To je znanost.”
Dan nije ni bio u svemiru. Samo ide na posao i „vježba svemir”.
To radi.
Stave ga na vlakić smrti. „Nemoj povraćati.”
On: „Može, kapetane!”
Kakav junak.
Ne ponosim se, ali njegovoj ženi rekoh: „Nadaj se da ne ode u svemir.”
Ona: „Jer je opasno?”
Ja: „Ne, jer će te ondje prevariti.”
Mislite da astronauti ne varaju?
Mjesecima lebde u svemiru.
Koliko će proći dok jedan ne pita:
„Hej, znaš što bismo trebali probati?”
„Houstone, imamo problem. Nije velik. Srednji. Nije mali.”
Što se dogodi u Vegasu, ostaje u Vegasu. Ono na Mjesecu nije se dogodilo.
Lažirali smo slijetanje.
Šala, nismo lažirali.
Tada nije bilo astronautkinja.
Da je koja veza u mojim dvadesetima uspjela, ne bih imala posao iz snova.
Ne bih imala karijeru koju sam oduvijek željela.
Samo sam ove godine doživjela kul stvari jer sam samkinja.
Napokon sam nastupala u Europi, što je bilo ostvarenje sna.
Budući da sam bila samkinja,
povela sam najbolju prijateljicu Courtney.
Moja je prijateljica od desete godine.
Vidjela je sve što sam proživjela. Depresiju u srednjoj školi.
Gledala je moj prvi nastup.
Kad sam otkazala zaruke,
držala je moju vjenčanicu na tavanu kao da je Jumanji.
„Stavi ovo nekamo gdje ne čujem bubnjeve.”
Ona i ja tumaramo Europom i plaćamo sve mojom lovom od šale s pimpekom.
Bilo je sjajno!
Bilo je posebno jer je bila sa mnom.
Točno godinu dana prije toga, pretprošlog travnja,
bila sam sama u zelenoj sobi u Coloradu, pred nastup.
Nakon nekog prekida.
Nazvala me Courtney.
Rekoh: „Nisi li na odmoru s dečkom?”
„Da, jesam, samo sam htjela čuti kako si.”
Tako lijepo. Razgovarale smo o meni 10-15 minuta.
Na kraju rekoh: „Nisi rekla ništa o sebi i svom putovanju.
Jeste li vi dobro?”
Kaže: „O, moj Bože. Da. O, da.
Ne, super smo. Odlično smo. Zapravo...
Zapravo smo zaručeni.”
Rekoh: „Što? Bože! Zašto si uopće pitala za mene?”
„Samo sam se htjela uvjeriti da to možeš čuti.”
Bilo je tako slatko i tako bolno.
Nikad se u životu nisam osjećala tako viđeno i tako uvrijeđeno.
Njezin je zaručnik sve vrijeme bio ondje.
Ona pita: „I što još?
Zvuči stabilno, kao da to može podnijeti.”
Znate da je frend upoznao pravu osobu kad više ne možete nasamo razgovarati.
Zovete ih, plačete. Usred poziva kažu:
„Usput, nema veze što je Todd sve vrijeme ovdje, zar ne?”
„Ne, zvala sam da čujem misli li Todd da imam gljivičnu infekciju.
Drago mi je što je Todd slobodan!”
Nemojte krivo shvatiti. Volim njenog zaručnika. Sjajan je.
Da umre, poveselila bih se spavanju kod nje?
Naravno!
Dirnulo me što je mislila na mene i moje mentalno zdravlje tijekom zaruka.
Izašla sam na pozornicu i rekla:
„Prije nego što počnemo, može usluga? Video za frendicu koja se zaručila?”
Publika kaže: „Da!” Stavim mobitel na selfie.
„Jedan, dva, tri! Čestitke, Courtney!”
Ja i 2000 ljudi vičemo to za nju.
Sišla sam s pozornice i poslala joj video.
Da kažem: „Hej, volim te. Tako sam sretna zbog tebe.
I vidi sve te ljude koji plaćaju da me gledaju!
Dobro sam.
Imam rukavicu Hugha Jackmana.”
Puno vam hvala.
Bili ste nevjerojatni.
Hvala vam. Ozbiljno.
Puno vam hvala.
Bili ste fantastični.
RANI NASTUP
Ima li netko čudan savjet za spavanje?
Opa. Imamo samopouzdanu ruku.
- Što imaš? - Spavaj u drugom gradu!
Spavaj u drugom gradu?
Kujo, znaš li što je moj posao?
Spavaj u drugom gradu?
Čitaj situaciju.
Što još? To nije bio jak početak.
Ima li još tko što?
U redu je ako nema. Imamo ovdje.
Jedno što sam otkrio jest vrlo tvrd madrac.
Nabavi vrlo tvrdi madrac.
Moramo li opet čuti upute?
Ako mislite da imate čudan savjet za spavanje koji nikad nisam čula,
dignite ruku i recite mi.
Ako nitko nema ništa, u redu je.
Imamo ruku ovdje. Da čujemo, naočale.
Mačka plus Xanax.
Mačka i Xanax.
Ako misliš
da nemam Xanax,
ovo ti je prvi nastup sa mnom.
Dobro. Ako nitko više nema... U redu je.
A ovdje?
- Tehnika disanja četiri-sedam-osam. - Što?
- Tehnika disanja 4-7-8. - Tehnika disanja.
Dobro, bit ću iskrena. Zasrali ste.
To su bili osnovni odgovori.
I to je u redu.
Što? Netko je rekao: „Čitaj knjigu”? Prebit ću te nakon nastupa.
Nađimo se na parkiralištu. Čitaj knjigu?
O, Bože.
Dobro, ovdje. Ludo je da ljudi postaju samouvjereniji
kad čuju tuđe užasne odgovore.
„Imam nešto bolje od tvrdog madraca.”
Što imaš, drugi red?
Vicks na leđima.
- Što na leđima? - Vicks.
Vicks na leđima?
Ovo nije dobro, ljudi.
Hvala što sudjelujete. Dobro, posljednji.
Rastezanje pet minuta.
Rastezanje pet minuta?
Nikad se više neću vratiti u ovaj grad.
Prijevod titlova: Nikolina Novak