Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Damer och herrar, Taylor Tomlinson!
DC, hur är läget?
Hur fånigt var det där?
Jag kom upp ur golvet som en jävla Jonas Brother.
Jag vet att det var fjantigt och det var min idé!
Det var ett pinsamt förslag, men det var för sent när vi kom hit
att ändra på det, för den var redan färdigbyggd.
Och de skötte den väldigt bra, kan jag tillägga.
Jag sa: "Vi kan väl bara skrota den?"
De sa: "Det här är en vecka av våra liv."
Jag vet att det var fånigt. Tack för att ni gick mig till mötes.
Hur är läget, DC? Tack för att ni är här.
Jag ska vara ärlig. Min karriär går väldigt bra just nu.
Det är sista kvällen på min största turnén nånsin.
Jag filmar min tredje Netflix-special ikväll.
Och nyligen använde nån mitt namn och mina foton i en dejtingapp.
Det var jag. Jag gjorde det.
Min relation sprack och jag gick med i en dejtingapp.
På mina gifta vänners inrådan.
Är man singel, vill ens gifta vänner inte att man ska vara lycklig.
De vill att man använder appar
för apparna verkar vara kul och de kan inte använda dem själva.
Så de vill stå bakom en, som ett barn i spelhallen
som inte har några jävla mynt,
medan du kämpar för ditt liv.
De säger: "Kör vänster, kör höger." Man frågar: "Vill du köra?"
"Mer än gärna!
Men jag har ledningen, så det vore orättvist."
Gifta vänner vill inte ha fler gifta vänner. Det vill ingen.
Förlåt, ni som är gifta. Ni sitter ju främst också med två inkomster.
Ingen vill ha fler gifta vänner, okej? Era livsuppdateringar är trista.
Kul att ni är stadgade, men vem har roliga livsuppdateringar? Singlarna.
Vi är ute i svängen och gör misstag som ofta heter Trevor.
Har ni frågat era gifta vänner om helgen: “Vad gjorde ni i helgen?"
"Jag vaknade intill min själsfrände igen."
Så frågar man singelvännen: "Vad gjorde du i helgen?"
"Jag vaknade i en grund grav."
"Varför är du stolt? Hade du sex i en grav?"
"Varför tror du att vi grävde graven?"
Har ni en singelvän som tror att hon är sexig och rolig,
men egentligen är hon i ständig fara?
Varje gång hon berättar om en dejt, tänker man: "Herregud. Okej.
Nej, vi dömer inte, men dela din plats med oss på obestämd tid framöver."
Jag har en sån vän.
Varje vecka berättar hon de läskigaste historier jag nånsin hört.
"Jag hade en het dejt i fredags. Jag hånglade med en kille på en bar.
Så ville han visa mig nåt, tar mig via köket in i gränden
och drar fram sin enorma... pistol.
Riktar den mot mig och säger: 'Ge mig allt du har.'
Okej, kinky. Jag provar allt en gång.
Han slår mig i huvudet. Jag vaknar 30 minuter senare i en pöl.
Jag liftar hem. Herregud, jag är en sån Samantha."
Vi säger: "Vi tror att du blev rånad."
Hon svarar: "Rånad? Du är så pryd.
Han kommer att ringa mig. Han har min telefon.
Du får träffa honom. Han tog andan ur mig."
Vi säger: "Nej, han slog dig medvetslös."
Vänner säger idiotiska saker när man gjort slut.
De försöker hjälpa.
"Du kan väl dejta dig själv?"
"Du har sagt åt mig att inte ta första bästa. Vad fan?
Jag kan få nåt bättre än mig!"
"Varför kan du inte vara singel i ett år?"
"Varför kan du inte promenera utan hörlurar?
För döden blir din enda tanke. Precis."
Mitt senaste uppbrott var annorlunda. Det var mitt första sen Netflixdebuten.
Innan Netflix, var mina vänner väldigt stöttande.
"Vi beklagar. Det blir bättre."
Men när jag nu fanns på Netflix, sa mina vänner:
"Nåja...
Du har ju ditt drömjobb, så..."
Mina vänner såg mitt ledsna ansikte och sa:
"Du kan inte få allt, bitch." Allihop!
Jag blev så förolämpad. Sen funderade jag lite och kom på:
"Jag vill inte heller att nån ska ha allt."
Därav alla Marilyn Monroe-dokumentärer.
De menar att hon var ganska sorglig och vi bara: "Ja, för helvete."
Ingen vill att nån ska ha allt.
Nån som har en själsfrände ska inte ha ett drömjobb.
Om nån har sitt drömjobb får de inte vara kära.
Om nån har ett drömjobb och en själsfrände,
är det bäst att deras föräldrar är skilda.
Helst skulle de vara föräldralösa.
Ingen vill att nån ska ha allt. Som barn trodde jag det var omöjligt.
Så antingen var man snygg eller hade härlig personlighet.
Jag trodde att vi var uppdelade så, att livet var rättvist.
Det tog mig igenom många hemska år.
"Det är okej att jag är osymmetrisk. Jag har en härlig personlighet
som kommer att visa sig närsomhelst nu.
Den kommer med min mens och mitt Hogwarts-brev."
Så tänkte jag till sexan,
där jag träffade min vän Krista: söt, rolig, smart och snäll.
Det var då jag slutade tro på Gud.
Men så många vänner gav mig en version av det här efter mitt senaste uppbrott
att jag började känna skuld.
För vet ni? Det här är mitt drömjobb.
Tänk att jag filmar min tredje Netflix-special ikväll.
Jag kan inte fatta det.
Jag har haft en sån otrolig tur i min karriär.
Ju mer jag tänkte på det,
insåg jag: "Taylor, ingen har alla rätt i livet.
Du har blivit välsignad.
Var tacksam för det du har. Fokusera på det. Ingen har allt."
Sen träffade jag Hugh Jackman.
Så tänkte jag: "Man kan alltså ha allt, men inte nu, för Gud gav allt till Hugh."
Hugh Jackman är ett perfekt exemplar av en man.
Att träffa honom var en religiös upplevelse.
Det förändrade mig.
Det var som att se Grand Canyon. Alla borde göra det en gång innan de dör.
Han är ett världsunder, den mannen.
Det var som Niagarafallen. Man kan ta med familjen,
man blir lite våt, men det är kul. Det var...
Så här var det.
För ett och ett halvt år sen var vi i New York på turné.
Vi hade en ledig kväll mellan föreställningar.
Så jag, min kompis Dustin, hans fru Melissa,
och några vänner, som även var glada,
gick på The Music Man på Broadway, som Hugh Jackman medverkar i.
Var den bra? Jag vet inte, men Hugh Jackman var där hela tiden.
Showen borde hetat:
"Vi har Hugh Jackman i ett rum. Vem vill träffa honom?"
Showen var toppen.
I slutet blev det inropningar och skådisarna bugade.
En av skådisarna kliver fram: "Det är en speciell vecka.
Vi samlar in pengar till välgörenheten Broadway Cares.
Ikväll signerar Hugh handskarna som han bar i showen.
Vi auktionerar ut dem till högstbjudande."
Och jag tittade på mina vänner och tänkte...
"Jag har pengar."
De bara: "Så du tänker lägga Netflixpengarna på det här?"
Jag sa: "Jag har ingen familj.
Det finns ingen annan här och jag har redan haft tandställning."
Om jag inte kan få allt, ska jag ha handskarna."
Jag tänkte även att det vore ett roligt skämt.
För när man hamnar i tv, frågar alla:
"Vad köpte du för pengarna? En ny jacka? En ny bil?"
Så jag tänkte: "Vore det inte skoj om mitt första stora inköp
var ett par svettiga handskar som Wolverine burit?
Är jag en man, eller?" Så dumt.
Jag börjar tävla i auktionen och det går bra.
Jag har inget att förlora och ingen att leva för.
Det går bra och endast jag och två andra budgivare kvarstår.
Det står mellan mig, en äldre kvinna längre fram
och jag skojar inte: Jake från State Farm.
Det är 100 % sant och jag tvekar med att nämna det
för det får historien att låta som en dröm jag hade.
I drömmen försöker jag få Hughs handskar. Jake från State Farm har samma tanke.
Fet chans, reklamgosse. De är mina.
Sen rider Flo från Progressive in på en häst.
Men vem är det? Tigern Tony stegrar på sin mc.
Han kör kontanter. Tony bräcker man inte. Gamla pengar.
Nu är det jag, kvinnan och Jake.
Sen tror jag att Jake upptäckte
att jag och den här kvinnan behövde segern mer än han.
Så, som god granne, backar State Farm ur.
Ja.
Nu är det jag och den här kvinnan. Vi växlar fram och tillbaka.
Jag tror att jag fick en blackout för när jag vaknade
var beloppet en siffra som jag inte har gått med på sen collegetiden.
Och som på college, tänkte jag: "Det här är galet. Jag hoppar av."
Precis när de ska säga: "Första, andra, såld till kvinna här,"
kliver Hugh, Jackman, fram, stoppar auktionsförrättaren
och säger: "Innan vi avslutar måste jag säga
att jag är så rörd av kvällens generositet.
Ni vet...
Jag har ju två handskar.
Om jag signerar båda,
skulle de två damerna matcha varandras bud?"
Så tittade han rakt på mig.
Jag har aldrig betalat för sex...
...men jag la 7 000 dollar på ögonkontakt med Hugh Jackman.
Tack för applåderna. Det var ett dyrt skämt.
De sa: "Det är en avdragsgill kostnad." Jag sa: "Ja, det ska jag se till."
Jag kunde ha sagt: "Det var för välgörenhet."
Men jag glömde det ända till slutet.
Jag lyssnade knappt då. Jag pratade med handsken.
"Hughs fingrar har varit i dig. Hur var det?"
"Han är förvånansvärt ömsint." Jag visste det!
Jag älskar den historien, för jag ser vem som växte upp i kyrkan
baserat på vem som börjar skratta vid: "Jag har två."
Ni bara: "Jag har läst Bibeln.
Jag vet när de tänker dela en bebis i två."
Dejtingappar är inget för mig. Jag fixar nog inte det.
Använder nån här dejtingappar?
Har nån här aldrig varit på en dejtingapp?
Det är inte min grej. Jag borde inte ha frågat.
Självbelåtenheten hos dem.
Jag hatade varje sekund.
Jag ska berätta hur det är att vara på en dejtingapp.
Varje profil i appen har sex bilder
på vad som tycks vara sex olika personer.
Sen får du vänta på honom på ett kafé.
"Kom igen, bild nummer tre."
Så dyker han upp och du bara: "Fan, det är fyra."
Men du kan inte gå. Du är fast i 45 minuter och nickar och ler.
Du vet att du aldrig mer hör av dig och känner dig läskig,
som Haley Joel Osment i Sjätte sinnet.
Liksom: "Han vet inte att han är död än."
Att dejta är pinsamt, särskilt dejtingappar.
En dejtingappdejt är inte en blinddejt, men den är närsynt.
Första dejten är lätt. Middag och drinkar är enkelt.
Men sen blir det: "Det här var kul. Vad gör vi nästa gång?"
Så tänker man: "Fan, jag har varken hobbyer eller intressen.
Jag är bara en trave med skrämda pungråttor i en trenchcoat
som härmar nån jag såg på gatan för åtta år sen."
Man får gå hem och söka på nätet som en nolla.
"Dejtförslag 2023."
Vi kan bowla. Har ni nånsin kört förbi en bowlinghall?
"Hur överlever de?" Genom folks andra dejt.
Vi kan bowla eller spela minigolf.
Finns laserkull på riktigt?
Man gör samma skit som kyrkliga ungdomsgrupper
när de försöker undvika att röra varann.
"Snöra bara på dig bowlingskorna.
Antingen förbinder du dig till mig eller Kristus ikväll.
Inga fingrar i hålen här, bara de där. Välj ett klot.
Välj ett klot."
Jag är introvert, så att dejta är svårt.
Extroverta är bättre på det. Ni gillar att lära känna folk.
Det är er grej. Det gör er nog bättre på tillfälligt sex.
När man tänker efter är ett engångsligg att träffa nån så hårt man bara kan.
Jag har aldrig kunnat ha tillfälligt sex som introvert.
Jag kan inte ens relatera till mina manliga kollegor
när de pratar om turnésex.
"Jag hade sex med en tjej och tappade intresset när jag kom."
Jag bara: "Så känner jag när jag har bajsat på en Barnes & Noble."
Eller hur? "Jag fick det jag kom för. Vi kan gå."
Det är kul att prata med vänner som har tillfälligt sex regelbundet.
Deras uppdateringar vill jag höra.
Jag har en vän på Tinder. Jag ringer varje måndag och frågar om helgen.
Hon berättar: "Minns du killen jag nämnde? Han är bra på att prata snusk."
Jag frågar: "Vad är bra snuskprat?"
Hon säger: "Att bli kallad slampa och hora."
Jag tänker: "Herregud. Om du gillar att bli kallad slampa och hora i sängen,
var du så älskad av dina föräldrar."
Snuskprat är sexigt för det är saker du aldrig har hört förut.
Om nån kallade mig hora i sängen, skulle jag säga:
"Ursäkta? Det är vad min far kallar mig.
Det är ett släktnamn. Gränser, sir.
Se dig omkring. Är det här sex eller Thanksgiving? Läs rummet."
Jag vill höra sånt jag aldrig har hört.
Jag vill höra: "Jag inrättade en collegefond åt dig."
"Jag tycker dina armar ser för smala ut."
"Jag gillade verkligen din Netflix-special."
Jag har problem med tillit som jag nu jobbar på genom terapi, inte relationer.
Jag brukade skriva till min pappa och mina ex i samma grupp-sms:
"Jag känner mig inte vacker idag. Vems fel kan det vara?
Diskutera."
Det funkade bättre än vanligt. Jag är orolig för er.
Det brukar vara för mig. Mår vi bra?
Jag gillar er. Ni är toppen.
En annan vän är så extrovert att hon ska ha en trekant med en kille.
Jag bara: "På riktigt?" Hon sa: "Ja, skulle inte du?"
Jag sa: "Herregud, nej! Jag vill inte ens umgås med två andra."
Jag har aldrig suttit i mitten på flyget och tänkt: "Om vi bara vore nakna nu."
Jag kan nog inte dejta en extrovert igen. Jag blev sambo med en, en gång.
Första veckan sa han: "Ska vi bjuda över lite folk?"
Jag sa: "Om du inte vill vara med mig, säg det bara.
Vill du bjuda över folk? Över vad? Min döda kropp?"
En extrovert som är kär i en introvert måste förstå
att be oss att bjuda över folk är som att be oss om analsex.
Se hur vi byter min.
Liksom: "Ursäkta, men fyller du år?
Det är höga krav för en vanlig tisdag."
Jag bor ensam nu. Underbart.
Jag sover mitt i sängen som en pojkkung.
"God natt, Joffrey." Det är fantastiskt.
Jag äter all mat jag köper.
Antingen det eller så ruttnar den. Det är makt, DC. Ja.
Om det blir stopp i toan hemma, behöver jag inte fixa det direkt.
Det är frihet, DC.
När jag bodde med en man jag gillade, sa jag:
"Snälla, toa, visa inte att jag är mänsklig.
Jag ber dig, ta mina mörka hemligheter till din vattniga grav.
Kom ihåg vårt avtal!"
Nu säger jag: "Din förlorare till toa, det finns lock!
Vill du se himlen, gör du ditt jobb."
Jag var så rädd för att vara singel när jag var 20.
Jag var livrädd för det.
Jag hoppade från en relation till en annan av rädsla för att dö ensam.
Nu när jag är äldre tänker jag: "Jag dör inte ensam.
Jag vandrar inte solo.
Nån är där när jag dör.
En läkare, en mördare, nån blir vittne.
Jag har varit singel det senaste året
och det har varit mitt livs mest avkopplade år.
Det har varit underbart.
Jag vaknar varje morgon och tänker: "Endast jag själv får mig att gråta idag."
Friden är underbar.
Så här är det: Att vara singel suger inte.
Det suger att dejta och det kan man avstå ifrån.
Att dejta är skit.
Den ständiga dragkampen mellan hopp och besvikelse.
Att dejta känns som att vara ett gosedjur i en kloautomat:
"Herregud, nu händer det! Icke.
Herregud, nu så.
Tänk att jag berättade för folk! Så pinsamt.
Jaha, du flyttar mig ur vägen. Jag fattar. Jag förstår."
Saker förändras fort när man blir äldre.
Jag hade inte pratat med en vän på ett par veckor och ringde upp.
Hon säger: "Du, jag har nog träffat min själsfrände på Bumble."
Bara så där. De ska gifta sig i vår.
Vi låg i samma hög av mjukisdjur i åratal.
Jag blundade och när jag tittade igen, var hon utanför glaset:
"Det kommer att hända dig också!"
Jag älskar att vara den neutrala vännen som inte dejtar,
för när man närmar sig 30, blir uppbrott alltmer förödande.
Hälften av mina vänner förlovar sig och hälften genomlider ett hemskt uppbrott
med den de skulle dö med. Hälften av samtalen jag får är:
"Jag är snart gift!" Andra hälften: "Jag är gammal!"
Jag säger: "Jag är sugen på mexikanskt. Vill nån ha?"
Mexikanskt passar alltid bra.
Inget gör en mer tacksam för att vara singel än en väns förödande uppbrott.
Det är galet, men det är sant.
En vän som har gjort slut följer exet på sociala medier.
De försöker vara mogna och framåt. Nybörjarmisstag.
Hennes ex la nyligen upp ett foto på sig och sin nya flickvän och hon är modell.
Oroa er inte. Vi ringde henne.
"Hur är läget? Har du varit på nätet idag?
Vi funderar på att ha en skärmfri dag.
Vi tänkte stänga av elektroniken, ta en filt, hitta en äng.
Kanske öppna Bibeln igen. Jag vet inte."
Hon sa: "Jag har redan sett det."
Vi bara: "Vi är sent ute. Okej. Hur mår du?
Hon säger: "Nej, jag önskar att han dejtade en man istället."
Vi sa: "Du är så problematisk, Trish.
Varför vore det bättre för dig om han dejtade en man?"
Hon säger: "Lyssna, om han dumpade mig för en man vore det
som att han ville ha nåt som jag aldrig kunde bli."
Och vi bara: "Ja, det är väl typ... Visst?
Nej! Nej!
Nej, du är så söt, raring, men som en modell? Det är nåt annat...
Om du vore modell, skulle väl vi alla vara det?
Det är ingen modellgrupp, det är en personlighetsgrupp.
Du ingår i ett annat lag."
Vi har en annan vän som blev bedragen. Det är galet. Så kan man inte göra längre.
Det är inte 90-talet, din idiot!
Din telefon spårar allt du gör. Du blir avslöjad.
Om du köper blommor till din flamma, får din fru sms från Bank of America.
"Vi märkte att Steve var omtänksam?
Det verkade som en misstänkt aktivitet
för oss här på BOA, för vi känner den skitstöveln.
Det är viktigt att umgås med gifta vänner som singel.
Man spelar en viktig roll i deras liv.
Jag älskar att vara femte hjulet när de går på middag eller bio.
Jag älskar när de möter mig framför restaurangen
och jag märker att de har bråkat i bilen.
Gifta par tror att de döljer det väl.
Ni säger: "Vi bordlägger det till senare och har en trevlig kväll nu."
Sen kommer ni helt svettiga: "Kul att se dig. Kul att det här blev av.
Har de serverat brödet? Det borde vara här.
Kan vi få bröd, tack?
Kan vi få nåt att göra med händerna innan vi klår upp varann?
Hur mår du? Berätta.
Jag vill inte titta på henne."
Det är då man som singelvän berättar för gifta vänner om dejting nu för tiden.
Man berätta om folk som inte hör av sig, catfishing och deepfake AI-porr.
När de sätter sig i bilen några timmar senare låter det:
"Jag säger det inte ofta nog, men jag är tacksam för dig."
Umgås med era gifta vänner, gå på deras grillfest.
"Jag kommer. Vad ska jag ta med? Is? Dessert? Perspektiv?"
Vill ni veta det bästa med att vara singel?
Det bästa är utan tvekan att slippa presentera nån för sina föräldrar.
Har ni presenterat dejter för era föräldrar?
Man presenterar inte folk man älskar för varann.
Eller hur? Nej!
Det handlar om att visa sin partner varför man är elak mot dem ibland.
Man tar med sin sexpartner tillbaka till brottsplatsen.
Man säger: "Ser du? Historierna stämmer."
Man vill inte att ens partner ska gilla ens föräldrar.
Man vill att de ska åka därifrån och säga: "Herregud!
Dina föräldrar är helt..."
"Jag vet."
"Allvarligt, älskling. Hur kunde du...?"
"Jag vet inte,
men folk borde ha förståelse för mig när jag är en bitch.
Det verkar som, nu när vi har all information,
att jag kunde vara galnare om jag ville.
Men jag håller igen ganska bra och
jag förtjänar att stanna på Target på vägen hem.
Utan tidsbegränsning.
Och jag vill ha en vagn, inte en korg."
Se upp med att presentera folk för era föräldrar.
Föräldrar uppför sig inte alltid som föräldrar. Det gjorde aldrig mina.
Mina föräldrar underminerade mig varenda gång jag presenterade nån.
Jag gjorde allt rätt. Jag körde snacket i bilen.
Jag sa: "Människorna där inne är inte dina vänner
Ta inget de säger personligt. Du är inte problemet, de är.
Vill du skriva det på handen?
Du kan titta på min tatuering om du blir rädd. Nu kör vi."
Sen går man in,
beredd på att ens föräldrar ska visa sitt rätta jag,
så flyter de ner för trappan och är otroliga hela kvällen.
De är roliga, coola, avspända. Pappa har uppknäppt Hawaiiskjorta.
En enmans-congadansrad som fyller på drinkar
och säger en massa progressiva saker som du aldrig hört förr.
"Vill du ha en öl till? Vi borde golfa nån gång.
Vad är dina pronomen nu igen?"
Efteråt sätter du dig i bilen och muttrar som en konspirationsteoretiker.
"Det var inte... Jag var där och jag vet vad som hände. Den var där.
Ingen kan berätta för mig vad som inte blev. Jag vet."
Medan din kille säger: "Vad menar du? Dina föräldrar är grymma."
Och du bara...
"Nej, det är de inte.
Jag vet inte vilka ödlefolket var, men det var inte de som knäckte mig."
Nästa gång man ses, är de självbelåtna. "Jason verkade gilla oss."
Man bara: "Jag vet vad ni sysslar med."
"Din terapeut kanske vill träffa oss. Höra vår sida."
"Jag längtar tills ni ligger under jord."
"Okej, vi vill bli kremerade."
"Jag ska sprida er aska där Gud inte kan hitta den!
"Vi ses i påsk."
Terapi blir också bättre som singel för man kan gräva i sånt.
När man är i en relation ödslar man halva tiden
på skiten som ens partner inte går i terapi för.
Som singel handlar en timme i veckan om dig.
Det är nästan för mycket tid. Man får börja göra hemläxan.
Efter mitt senaste uppbrott kom jag till terapin med idéer varje vecka.
"Vet du vad jag insåg i veckan?
Grundskolan jag gick på, den ligger mittemot en kyrkogård."
Hon bara: "Okej. Och?"
"Jag vet inte, men det verkar väl vara nåt?
Jag tar med råvarorna, du bakar kakan. Jag är inte läkare.
Jag gick djupt in i mig, hittade nåt läskigt och gav det till dig.
Jag var så modig. Var är min belöning?
Så modig, favoritklient!
Jag vill veta om jag är min terapeuts favoritklient.
De svarar inte på det om man frågar.
Enda sättet att ta reda på det
är genom att kontakta en annan klient.
Sen planerar vi två att ringa henne
under helgen.
Var för sig.
Vid exakt samma tidpunkt.
Självmordsbenägen.
Sen ser vi vems samtal hon tar.
Båda vill kasta in handduken. Vem vill du behålla, dr S?
Den som vinner fortsätter med nästa grupp av klienter.
Sen kör vi ett träddiagram.
Som en sorglig form av sannolikhetslära.
Jag har jobbat med ångest i min terapi. Lider nån här av ångest?
Nån som har panikattacker?
Har nån nånsin åkt till akuten för ångest eller panikattacker?
Vi är en del! Trodde vi att det var en hjärtattack?
Sen när man kommer dit, säger de: "Det är dina tankar som attackerar dig."
Jag ska muntra upp er.
Jag har åkt till akuten för att jag somnade med Airpods i.
Jag vaknade med en i och trodde att jag svalt den andra.
"Du menar att du åkte halvvägs och vände om, för det är fånigt?"
Nej, jag åkte dit och blev utredd.
Jag önskar att jag kunde låtsas att historien hände för länge sen,
men tekniken gör det omöjligt.
Jag har haft sömnproblem hela livet.
Innan Airpods fanns, somnade jag med vanliga hörlurar
när jag lyssnade på en podd eller film, nåt lugnande.
Innan Airpods kom, hade hörlurarna sladdar.
Om man svalde en sån, drog man ut den som en magikerscarf.
Så kom Airpods och jag började använda dem.
Så för några år sen,
somnade jag med två Airpods, vaknade med en
och tänkte: "Jag har svalt den."
Som en bebis eller en hund.
Jag övertalade min syster att ta mig till akuten,
vilket förstörde julmorgonen för alla.
Vi kommer till akuten i vår hemstad,
där jag berättar för tre vuxna kvinnor i receptionen varför jag är där.
Jag sa: "Ni hör nog det här ofta,
men det verkar som
att jag kanske
av misstag
när jag sussade sött
svalde
en Airpod?"
Och de bara...
"En Airpod? Raring, de är ganska stora.
De är stora.
Tror du att du har svalt..."
Jag sa: "Vi kanske inte ska diskutera i grupp vad jag kan och inte kan svälja?"
De sa: "Oj, nån var ful på mellanstadiet. Kom."
Så jag får gå in.
Vi väntar på läkare och jag vet inte vad jag förväntade mig
om jag faktiskt hade svalt en Airpod.
De opererar inte.
De säger: "Ja, jösses. Där är den.
Köp mexikanskt på vägen hem. Lycka till."
Mexikanskt passar alltid bra.
Jag vet inte hur jag trodde att Airpoden skulle skada mig.
"Tänk om den ännu är laddad och tarmarna får en elchock?
Eller om den börjar spela covers från Glee som alla hör."
Syrran säger: "Du raderade dem."
"Inte alla! Vissa är grymma!"
Innan vi får träffa nån läkare
ringer min andra syster och säger:
"Hej. Jo, vi hittade den i örngottet.
Vill galningen komma hem och äta pannkakor nu?"
Jag skäms så pass att jag genast vill smyga ut bakvägen.
Jag säger: "Vi går."
Min syster säger: "Då tror de att nåt har hänt."
"Nåt har hänt! Nu går vi!"
"Det är en nödutgång."
Jag bara: "I nödfall är det en vanlig utgång. Kom nu!"
Det här är mitt problem med akuten:
Vid ångest eller en panikattack är det enda alternativet.
Därför behövs ett alternativ intill: Ångestmottagningen.
Så man har AM och ÅM.
Man åker till AM om man har blivit skjuten, knivhuggen, om man blöder.
Man fyller i alla papper, för det är ju rätt tillfälle.
Och ÅM åker man till när man känner:
"Jag vet inte vad som är fel, men det är nånstans inombords.
Det är antingen cancer eller djävulen, men det måste ut."
På den blanketten fyller man i den tomma raden:
"Jag vet att det nog är okej, men..."
"Mina ben kliar. Jag vet inte!
Jag behöver bara nån i vit rock som säger att jag är dum."
Jag nämnde ju att jag har svårt att sova.
För Guds skull, skicka inga artiklar till mig efter föreställningen.
Jag vet att ni menar väl, men jag har läst alla artiklar om sömn.
"Tre sätt att sova bättre!"
Det är samma tips man skriver om, igen och igen.
"Spraya en svag lavendeldoft på kalla sidan av kudden i skymningen."
Är jag en häxa?
"Se till att det är mörkt och tyst i ditt rum på natten."
"Herregud, ska det vara mörkt? Jag är en sån dum bitch.
Jag har sovit under en discoboll. Jag gillar vibben. Jag visste inte!
Okej. Mörkt, tyst, klart. Fixat!"
"Varför inte lämna mobilen i ett annat rum på natten?"
"Varför ställer du inte ditt barn utomhus?"
Men jag är inte emot sömnråd. Jag är bara less.
Jag känner för sömntips som många män känner för porr.
"Jag har sett alla grundläggande saker.
Skicka nåt udda."
Jag har en fråga. Det är helt okej om ingen har ett svar.
Jag frågar varje publik varje kväll. Det är inget märkligt.
Om du tror att du har ett udda sömntips som jag aldrig har hört...
Jag har läst alla artiklar, lyssnat på alla podcasts, sett Tiktoks.
Jag ställer frågan till varje publik, varenda kväll under turnén.
Om du tror att du har ett udda sömntips som jag aldrig har hört,
räck upp handen och berätta vad det är.
Om nån frågar om jag har provat Calm Meditation-appen,
åker den personen ut.
Det är okej om ingen har nåt. Har nån det? Vi har en självsäker en här.
- Vad har du? - Masturbera.
Masturbera? Bitch, snälla.
Tror du inte att jag har provat att masturbera?
Jag går inte och lägger mig. Jag kommer till sömns.
Okej.
Vad mer? Tack för medverkan.
Vad säger du?
Är det två saker?
Gör jag dem efter varann?
Du måste stå på händer.
Ska jag stå på händer mot väggen? Okej, inte yoga.
Det låter som att jag måste vara snyggare för det.
Men okej, jag vill bara höra slutet.
Så jag står på händer mot väggen.
I ett par sekunder.
Bara i ett par sekunder. Lätt som en plätt.
Så pratar snygga människor. "Stå på händer i 10 sekunder. Enkelt."
Själv tänker man: "Vissa av oss är topptunga."
Okej, förlåt. Fortsätt.
Du måste vara upp och ner.
Sen sover man upp och ner.
Jag har inte hört om handstående, men om att sova uppochner.
Det ändrar sängen.
Det förvirrar kroppen. Förvirra dig till sömns.
Det var en. Jag har hört halva.
Du får halva.
Tror nån annan att de har nåt udda? Det är okej om ingen har det.
Jag är bara nyfiken. Vem sa det?
Okej, vad har du?
Lyssna när han pratar.
- Lyssna på vem? - Den här killen.
Lyssna när killen du är med pratar?
Försöker du bli dumpad?
Eller försöker du bli kvitt din partner just nu?
"Den här är tillgänglig.
Han bara pratar och pratar. Man somnar till slut.
Den här sängen."
Wow, okej. Det var kul.
Vi trampade rakt in i en skilsmässa. Det var väl skoj?
Det är första gången det händer.
Jag har aldrig hört den förr. "Ta med den här tråkiga skiten hem."
Okej. Sista. Vad har du?
Lyssna på nåns telefonsamtal i rummet intill.
Jag lyssnar när min mamma pratar med mormor...
Tjuvlyssnar du på nåns telefonsamtal från rummet intill?
När din mamma pratar med din mormor?
Missade du delen där jag sa att jag är ensam?
Den andra tjejen erbjöd mig åtminstone nån.
"Har du försökt somna till ljudet av dem som älskar dig i rummet intill?"
Det skulle jag göra om jag kunde!
Okej, det sårade mina känslor.
Jag ska berätta det bästa jag hört på turnén, för några månader sen.
En kvinna längst fram räckte upp handen.
Jag sa: "Vad har du?"
"När jag inte kan sova, ligger jag på köksgolvet i tio minuter."
Jag sa: "Okej. Vad händer sen?"
Hon sa: "Jag lägger mig i sängen och somnar."
Den här stackars flickan är sin egen misshandlande förälder.
"Kan du inte sova? Du vet väl att vissa barn inte har sängar?
Lägg dig med ansiktet nedåt på det kalla kaklet i tio minuter.
Sen är du nog mer tacksam."
Och vet ni vad?
Jag provade och det funkar.
Det funkar verkligen.
Jag gör det på badrumsgolvet på hotell.
Jag har haft covid många gånger, men...
Jag vill få grepp på min ångest.
Utan ångest vore jag nån helt annan.
Att oroa sig kräver så mycket mental och känslomässig energi dagligen.
Den är meningslös. Den förbereder en inte för nåt hemskt.
Jag sa till min terapeut nyligen: "Jag vet att oron inte gör nytta.
Hur går den där filosofens citat? 'Att oroa sig är att lida två gånger.'"
Hon kände inte till citatet, så jag kollade.
Det är från en jävla Harry Potter-prequel!
Jag var så säker att jag googlade inför henne.
Hon sa: "Vilken filosof sa det?"
Jag bara: "Newt Scamander. Helvete.
Det var nog en lyckokaka. Kan vi släppa det?
Jag vill inte prata mer om det."
Utan ångest skulle jag ha annan personlighet,
för många beslut jag fattar baseras på rädsla,
och många beslut jag inte fattar också.
Jag ser om samma serier och filmer för att det lugnar mig.
Jag vet vad som väntar.
Jag dejtar samma typ av personer för att jag vet vad som väntar.
Tro inte att du har en "typ". Det är ångest. Sök hjälp.
Jag har tre yngre syskon.
Alla är Gen Z, alla är queer, alla har seriösa förhållanden,
och de blir så besvikna på mig
varje gång jag börjar dejta ännu en vit heterokille.
De säger: "Kom igen, Taylor. Krossa patriarkatet."
"Hörni, jag sätter på patriarkatet."
Vet ni hur svårt det är att dejta heteromän
när man är omgiven av tre queerförhållanden på nära håll?
Queerförhållanden är de vackraste, mest omtänksamma och kreativa.
Min syster och hennes partner lever i en romantisk roman.
Varenda gång vi hörs: "Du hade en jobbig vecka. Mår du bra?"
Så säger hon: "Ja, men min partner köpte mina favoritsnacks i begränsad smak,
hämtade sand från stranden där vi hade vår första dejt
och jag har ju alltid önskat mig en sån fungerande leksaksugn.
De hittade en på Ebay."
Jag bara: "Herregud, blir du bedragen?"
Hon bara: "Va? Nej! De lyssnar på mig och minns vad jag säger."
Jag bara: "Va? Kolla deras telefon.
Nåt är fel. Kolla deras telefon. Lita på mig."
Hon säger: "Hur mår du och din pojkvän, Taylor?"
Jag bara: "Det är bra. Min pojkvän köpte en varmkorv åt mig
för han ville ha en och jag var närvarande då.
Det var så romantiskt. Han sa: 'Va? Förlåt. Ta två, då.'"
Jag vill inte håna er heterokillar. Jag har dejtat många av er,
men ni är så stolta över er själva för nästan inget i ett förhållande.
Det är imponerande att se.
En heterokille ställer in ett ljus i badrummet och bara:
"Jag har förändrat mitt liv för dig!"
Så tänker man: "Du har inte ens tänt det.
Det doftar lavendel om man kommer riktigt nära.
Jag skulle byta ljuset mot lite empati, om jag är ärlig."
Har ni försökt förklara begreppet empati för en lång, snygg, vit kille?
Det är ett delikat samtal.
-"Föreställ dig att du är jag." -"Men det är jag inte."
"Okej. Svårt att säga emot. Touché."
-"Föreställ dig att du känner som jag." -"Men det gör jag inte."
"Okej. Föreställ dig att du skulle kunna känna som jag."
"Det händer inte."
"Okej. Föreställ dig att du är en basketspelare."
"Okej."
"Vad mer? Jag gillar den här leken."
"Okej, i den här analogin är du en basketspelare.
Du är en jättebra lagkamrat.
Du älskar ditt lag. Du gör allt för det.
Men laget märker inte det.
Laget uppskattar inte det du gör,
ditt värde som spelare.
Och den här veckan glömde laget
att du fyllde år.
Hur känns det för dig?"
"Det suger!"
"Ja!"
Att få empati ur en snygg kille är som att ge en kvinna orgasm.
"Ingen rör sig!
Vi är så nära. Det är ett billarm! Håll fokus, tack.
Vi har jobbat så hårt."
Jag har försökt komma på om jag är bisexuell
eller om jag bara tittade igenom Euphoria för fort.
Jag har försökt dejta kvinnor, men jag vet inte hur jag ska få dem att gilla mig.
Jag vet hur jag får män att gilla mig. Man lurar dem.
Man väntar bara tills de gillar en lite, sen säger man:
"Du gillar inte mig." De svarar: "Jo."
-"Det gör du inte." -"Jo."
-"Nej, det gör du inte." -"Jo!"
Sen gör man så tills de gör en gravid, tror jag.
Man måste göra det till en rolig utmaning.
"Du klarar inte att leva med mig hela livet."
De bara: "Vänta du bara, bitch!"
Det är som att be ett barn ta ut soporna.
"Nej!" Så säger man: "Jag klockar dig."
Och han...
Så säger man: "Se där. Du trodde inte att du ville."
"Än sen? Jag är snabbaste grabben nånsin."
Det är svårare att flörta med kvinnor. Det känns mer delikat.
Med en kvinna känns det som att kasta macka.
Med en man känns det som att slänga en tegelsten genom ett fönster.
"Jag bryr mig inte. Jag vill bara se vad som händer.
Jag ska inte bo här."
Jag kanske är sexistisk. Jag hör det nu när jag pratar.
Jag är nog det, för när en man avvisar mig, tänker jag: "Idiot!"
Men när en kvinna avvisar mig, tänker jag: "Hon har koll."
Jag pratade med en vän om det här, för man vill inte bara...
Det är läskigt att bara säga att man är bisexuell för då säger alltid nån:
"Bevisa det. Här är en bild på Margot Robbie. Är du våt?"
Alla är verkligen...
Alla är så aggressiva. Det är märkligt. Du måste bevisa det för folk.
Jag frågade min vän, som sa:
"Sexualitet är ett spektrum."
Hon tittade också på Euphoria.
Hon sa: "Jag är hetero. Jag skulle inte kunna slicka en tjej. Det vore äckligt."
Så jag bara: "Okej, tänk efter.
Varför slickar du inte en tjej nu? Vore det äckligt?
"Nej, det vore inte äckligt, men jag vill inte vara dålig på nåt som vuxen."
Min bror är trans, mina systrar är gay, och jag identifierar mig som rädd.
Jag är så rädd för att misslyckas att jag inte ens kan hålla mig till nya hobbyer.
Hur fan ska jag... Att bli bra på att slicka kvinnor vore som att lära sig spela piano.
Jag skulle vilja ha den färdigheten. Nåt att imponera med på fester.
Men jag har varken tid eller ödmjukhet nog att lära mig nya fingerfärdigheter.
Jag har inte det.
Halvvägs igenom "Bjällerklang" tänker jag: "Jag suger!
Jag borde ha börjat vid 12. Jag kommer aldrig ikapp."
Jag kan redan spela klarinett.
Det är inte min passion, men mina vänner respekterar mig.
Jag har många års erfarenhet under bältet.
Under nåns bälte, under några bälten.
Som barn, visste jag inget annat.
"Du är flicka. Spela klarinett."
Jag frågade om jag fick spela piano.
De sa: "Visst får du spela piano
om du vill hamna i helvetet!"
Lider nån annan av religiöst trauma? Har vi nåt sånt här?
Jag är ledsen om ni inte har det. Jag vet att jag upprepar mig.
Jag borde hålla tyst, men jag inser ständigt nya saker.
Visste ni att när man kommer, ska man inte ropa:
"Där fick du, Jesus!" Visste ni det?
Jag önskar att det var ett skämt, DC. Det gör jag verkligen.
Även om man inte växte upp religiöst, växte många upp beskyddade.
En applåd om man inte fick samtalet om sex.
En applåd. Ser ni?
Nu en applåd om man fick samtalet om sex under uppväxten. Vem fick det?
Du fick det. Får jag fråga hur gammal du var?
Är det okej att jag pratar med dig?
Om du inte vill det, så är det helt okej. Jag hade inte gjort det själv.
Har jag ditt medgivande?
Jag behöver ett uttryckligt ja. Inte bara tummen upp.
Ser ni? Inte så svårt. Så gör man.
Okej.
Okej. Hur gammal var du vid samtalet?
- Nio. - Nio? Okej.
Det verkar lite tidigt, men det är okej.
Jag vet inte hur lång du var när du var nio. Eller hur?
Ställde du frågor eller sa dina föräldrar: "Det är dags."
Mamma tog mig på en picknick i trädgården.
Tog din mamma med dig på en picknick i trädgården?
Fan ta dig på riktigt.
Menar du allvar?
Din mamma tog med dig på en picknick i trädgården
för att berätta om sexets fasor.
Förlåt. Jag får en känslomässig reaktion.
Det var det finaste jag nånsin har hört.
Sexsamtalet i Den hemliga trädgården.
Herrejävlar. Okej.
Vad sägs om det, Lorelai Gilmore? Jävlar.
Så du ställde inga frågor? Din mamma sa: "Det är dags."
Jaha, du ställde frågor? Alltså, många ställer frågor.
Jag visste inte att alla barn var så smarta.
Jag visste inte att vi skulle vara det. Jag ställde aldrig frågor.
Vilket är dumt, när jag tänker efter.
När jag var liten, innan jag fick mens, hade jag tre hål.
Det har jag nu med. Jag vet inte varför jag sa det så.
Bara så ni vet, om nån tittar...
Jag har alltid haft, kommer alltid att ha.
När de knyter äggledarna, stänger de för den?
Jag googlar. Glöm det!
Det var ett sidospår. Jag fixar det på egen hand.
Men innan jag fick mens, hade jag tre hål och ett av dem gjorde inget.
Och jag tänkte aldrig på att fråga nån i min närhet:
"Vad gör det här arbetslösa hålet
mellan mina två andra hål som får jobba ganska hårt?"
Jag gick bara runt och liksom: "Jag vet inte. Det är mitt stora.
Gud vet vad han gör. Jag litar på det."
När jag hade sett Music Man
började jag kalla det mitt handskfack, men...
Det är en annan historia.
Så här var mitt sexsamtal. När jag var tio läste jag om sex i en bok.
Det var inte planerat, utan liksom: "Herregud!"
Jag försökte glömma. Jag blev överfallen av Judy Blume.
Två år senare körde min pappa hem mig
och plötsligt frågade han: "Vet du vad sex är?"
"Ja, jag läste det i en bok. Nämn det aldrig mer."
Så säger han: "Berätta vad det är så att jag vet att du vet."
Min pappa tvingade mig att ge honom sexsamtalet!
Jag sa: "Vet du vad det är?"
Han sa: "Berätta vad du vet, så berättar jag vad jag vet.
Vi går till botten med det tillsammans."
Jag bad mina föräldrar om råd varje gång en relation tog slut.
Gör inte det om du inte vill veta för mycket om dem.
Jag var med om ett hemskt uppbrott vid 20. Min styvmamma försökte trösta mig.
Hon sa: "Jag ville gifta mig när jag var runt 20.
Det tog slut och jag blev förkrossad."
Jag sa: "Det visste jag inte."
Så säger pappa: "Det gjorde jag! Hon pratar om honom hela tiden."
Så jag frågar: "Vem var han? Vad var grejen?"
Hon säger: "Han var riktigt cool. Han var en Alzheimersforskare."
Då säger pappa:
"Notera att det inte går att bota än."
Hon svarar: "Oj, älskling. Hoppas att vi aldrig får Alzheimers."
Han bara: "Det hoppas jag! Så vi alla kan glömma den här killen."
Jag brukade vara för lösaktig med vem jag bad om relationsråd.
Folk i publiken, främlingar. Jag frågade ett par på främre raden.
Två parterapeuter som var gifta med varann.
Ja, har ni sett Oreos med fyra lager?
Man tänker: "Det räcker så."
Det är kaka på kaka. Det är för mycket.
Men det var parterapeuter på semester. Jag måste fråga dem.
"Har ni nåt råd till personer i relationer med mycket bråk?"
De sa: "Ja. Många har ju ett ord för om de vill avbryta en sexakt.
Alla måste ha ett säkert ord vid bråk."
Jag frågade en gift kompis om de hade ett ord för det.
Han sa: "Va?" Jag sa: "Ett ord som avbryter bråket."
Han sa: "Det har vi."
Jag sa: "Vad?"
Han sa: "Fitta."
Så sa han: "Men jag måste säga det. Det funkar inte om hon säger det."
Jag sa: "Jösses! Jag tänkte mig typ 'ananas', men..."
Jag brukade be om relationsråd efter ett uppbrott.
Jag trodde att jag jobbade med mig själv så, men nej.
Det var jag som försökte komma på hur jag skulle inleda nästa relation
för att slippa jobba med mig själv.
Folk vill inte vara singlar länge,
för när man har varit det ett tag, börjar man märka:
"Några av mina relationsproblem finns kvar här."
Nu är det bara jag.
Det finns bara ett par fotspår i sanden.
Ingen bär mig.
Jag har insett att jag har mycket att jobba på.
Jag är småaktig i förhållanden.
Jag använder inte parfym som singel. Tanken slår mig inte ens.
Jag använder parfym i en relation.
för om det tar slut och du känner den parfymen sen, blir du ledsen.
Och det gläder mig.
Jag har inte parfym för att lukta gott, utan för att hemsöka dig sen.
Jag var på en första dejt med en kille som också hade tre yngre syskon.
Jag sa: "Vi messar våra syskon och frågar vilka våra största brister är."
Jag är så rolig på en första dejt. Hur kan jag vara singel?
Han frågar sina bröder: "Vad är min största brist?"
De svarar: "Jobbar för mycket."
"Bryr sig för mycket."
En svarade: "Dyslektiker." Det tyckte jag var kul.
Han kunde inte läsa det, bara jag.
Jag frågade mina syskon vad min största brist är.
Och min bror skriver direkt:
"Du förväntar dig att alla ska såra dig, så du drar innan de gör det."
Jag bara: "Jag är på en dejt nu."
Han bara: "Förlåt! Jobbar för hårt!
Jag trodde det var en säker linje!"
Jag är en känslosam person och partner.
Jag styrs nog av mina känslor.
Vet ni att vissa känner sina känslor i avskildhet?
Har ni hört talas om det här med att lägga saker i fack?
Vissa har tydligen artiga små känslor
som glider fram under dagen,
drar dem i ärmen och säger: "Hallå, ursäkta?
"Jag måste kännas av nån gång när du har tid."
Du bara: "Jag är på jobbet."
"Herregud, är du på jobbet? Förlåt."
"Har du tid sen?"
"Jag slutar sex."
"Har du tid kl. 18.30 att känna dig övergiven och värdelös?
Okej, kl. 18.30 på parkeringen.
Jag älskar dig. Bra jobbat. Hej då."
Det har aldrig hänt mig. Mina känslor kräver att kännas av direkt.
Alla känslor jag har, kräver en egen parad.
Alla känslor jag har, blir till scenen från Aladdin
där han låtsas vara en prins.
Herregud, Taylor är hungrig
Det här kan bli svårt
Behöver en macka Hon är en bitch, lita på mig
Men jag är glad att ha jobbat på det det här året, för det behövdes.
Jag fyllde 30 för två veckor sen.
Och det betyder... Tack.
Och det betyder att jag har tillbringat de senaste 14 åren av mitt liv
med att försöka bli bra på det här, på ståupp.
Försöka få karriären som jag nu har turen att ha,
tack vare er alla, helt ärligt.
Och trots att jag är tacksam och lyckligt lottad,
har det verkligen fått mig,
särskilt i år, att säga: "Åh, nej.
Jag vet inte om jag blir bra på det andra.
Jag vet att jag är skicklig komiker.
Men inte om jag är en god människa, en bra förälder eller partner.
Den här timmen av material som jag gör här är liksom:
"Kan jag få allt? Jag vet inte!"
Det här är inget skämt.
Jag är verkligen orolig.
Jag vet hur svårt det är att göra det här jobbet och ha en familj.
Jag ser hur mina vänner sliter. Jag ser även hur lite folk lägger på det.
Folk i branschen säger: "Du kan ha barn, resa! De har Facetime nu."
Det känns som att binda sin hund utanför ett kafé.
"Jag ser honom genom fönstret. Han klarar sig."
Jag har fortfarande barndomsgrejer som jag jobbar på.
Jag vill inte tynga ett barn med det. Jag såg nyligen en TED Talk.
Förlåt, jag såg nyligen på Tiktok. Jag blandar ihop dem.
Informationen är bra. Den är bara vertikal.
Det stod att om man ännu bearbetar barndomstrauman,
måste man lära sig att vara sin egen förälder.
Jag har försökt göra det för att läka.
Men det känns som jag blev gravid med mig i high school.
Och jag var inte redo för det ansvaret.
Nu vaknar jag varje morgon, helt överväldigad
och försöker att inte skaka mig själv. Jag bara...
"Om du får titta på Tiktok på mobilen i 30 minuter,
kan du snälla sluta gråta då?"
Mina vänner undrar: "Mår du bra?" "Nej, kolik har hållit mig vaken i natt."
Jag älskar Tiktok. Vet ni det roliga är med Tiktok?
Ungdomarna läppsynkar, dansar, låtsas vara med i en musikvideo.
Sånt gjorde ju vi under uppväxten.
Ensam på rummet framför spegeln med hårborsten. Självklart!
Men om nån hade kommit in på dig,
hade du tagit livet av dig, eller hur?
Ungdomarna på nätet: "Jag hoppas att miljontals ser det här."
Jag tänker: "Du skulle nog må bra av lite mobbning.
Det kan ha blivit lite överdrivet åt andra hållet."
Jag har många vänner som gifter sig och skaffar barn.
De är nedlåtande som fan.
Det är så lustigt hur tjejerna som brukade vakna fulla på tågspåret säger:
"Hur orkar du vara ute efter kl. 22.00. Din livsstil är så osund."
Jag bara: "Jag har sett dig snorta kokain från ett rostigt cykelställ."
Men du sniffar på bebisens huvud som om vi alla glömt."
Men mina vänner som har barn och är gifta, klagar på sina jobb,
Jag avfärdar dem på samma sätt.
"Ja, men du är gift. Du klarar dig."
De säger: "Men jag lider 60 timmar i veckan."
"Ja, men du har din drömkuk, så ingen fara."
Det är inte toppen, och jag tror att en del av det är att vi fyller 30.
Och vi såg 30 som en ålder där
vi skulle ha ordning på våra liv.
Det drev oss framåt i 20-årsåldern.
"Vi är 25 och vi är sopor, men om fem år har vi löst allt."
Sen är det: "Jag är 27. Jag är usel, men jag har tre år på mig."
Sen är det: "Jag är 29. Dags att sätta fart, bitch!"
Och nu när vi är 30, tänker vi:
"Fan också. Våra liv går inte riktigt som vi föreställde oss."
Så nu förekommer märkliga jämförelser och spänningar.
Jag vet att alla mina vänner både tycker synd om och avundas mig.
Precis som jag både tycker synd om och avundas dem.
Jag vet att mina vänner säger:
"Jag skulle nog fokusera på jobbet om jag var ensam."
Och jag säger: "Jag skulle nog skaffa barn om jag saknade talang."
Så vi är alla...
Och det är inte hälsosamt i sig.
Men jag tror att det är bra att fokusera på det som går rätt i livet.
Det är att vara tacksam. Det är viktigt.
Jag har överlevt många bröllop och babyshowers
genom att ha mitt drömjobb.
Jag kan sitta längst bak och tänka: "Ja, ha er jävla kärleksfest.
Hoppas det går vägen. Jag har ändå det häftigaste jobbet."
Det var sant tills nån gifte sig med en astronaut.
Alla är så imponerade. En astronaut bräcker allt.
"Taylor, erkänn att det är coolt."
Jag bara: "Han behöver en dräkt, annars dör han? Vilket dumt jobb."
"Om jag inte kan andas på ett ställe, åker jag inte dit. Det är ren vetenskap."
Dan har inte ens varit i rymden. Han åker till jobbet och "övar".
Det är hans jobb.
Han får åka berg-och-dalbana. "Spy inte."
"Visst, kapten!"
Vilken hjälte.
Jag är inte stolt, men sa till hans fru: "Hoppas att han aldrig åker ut i rymden."
"För att det är farligt?"
Jag sa: "Nej, han kommer att bedra dig."
Tror ni inte att astronauter vänstrar? De flyter i rymden i månader.
Hur lång tid tror ni det tar innan en av dem säger:
"Vet ni vad vi borde testa?"
"Houston, vi har ett problem. Inget stort, medelstort.
Inget litet eller så."
Det som händer i Vegas stannar i Vegas. Det som händer på månen hände aldrig.
Vi fejkade landningen.
Nej, det var ett skämt.
Det fanns inga kvinnliga astronauter på den tiden.
Men om mina förhållanden i 20 -årsåldern hade funkat,
hade jag inte haft drömjobbet.
Jag hade inte haft karriären jag ville ha.
Jag har haft många coola upplevelser i år som ett resultat av att vara ensam.
Jag fick göra shower i Europa i april. Det var en dröm som besannades.
Och eftersom jag var singel,
tog jag med mig Courtney.
Courtney har varit min bästa vän sen vi var tio.
Hon har delat allt med mig.
Depression och high school. Hon såg min allra första ståuppshow.
Jag avbröt en förlovning för några år sen.
Hon hade min bröllopsklänning på vinden som om det var Jumanji.
Jag sa: "Ha den där jag inte kan höra trummorna."
Hon och jag åkte runt i Europa för mina kukskämtspengar.
Det var grymt.
Det var speciellt att ha med henne på resan.
För exakt ett år innan det, sista april förra året,
var jag ensam i ett green room i Colorado före en show.
Efter ett uppbrott.
Då ringde Courtney.
Jag sa: "Skulle inte du på semester?"
Hon sa: "Jo, men jag ville bara kolla läget."
Det var så fint. Jag pratade om mig i 10-15 minuter.
Sen sa jag: "Du har inte sagt nåt om dig och resan. Är allt bra?"
Hon sa: "Ja, herregud. Ja. Allt är toppen.
Vi är faktiskt förlovade."
Och jag sa: "Va? Herregud! Varför frågade du om mig?"
Hon sa: "Jag ville bara vara säker på att du skulle orka höra det."
Det var så rart och sårande.
Jag har aldrig känt mig så sedd och så förolämpad i hela mitt liv.
Hennes fästman var där hela tiden.
Hon bara: "Vad mer?
Hon låter stabil. Hon låter som om hon klarar det."
Man vet att ens vän har träffat den rätta
när man inte längre pratar bara med dem i telefonen.
Man ringer upp sent och gråter. Efter en stund:
"Det gör väl inget att Todd har hört allt?"
Man bara: "Nej, jag ringde för att höra om Todd tror att jag har svamp."
Skönt att Todd är så tillgänglig!"
Missförstå mig inte. Jag älskar min bästis fästman. Han är grym.
Om han dog, skulle en del av mig säga: "Pyjamasparty!"
Självklart!
Men jag blev så rörd över att hon tänkte på mig och min mentala hälsa
när hon förlovade sig,
att jag gick ut på scenen och sa:
"Kan ni göra mig en tjänst?
Kan vi göra en video åt min bästa vän?"
Publiken sa: "Ja!" Jag satte mobilen på selfie-inställningen.
Så sa jag: "Ett, två, tre! Grattis, Courtney!"
Jag och 2 000 personer skrek.
Jag klev av scenen den kvällen och skickade videon.
Jag skrev: "Jag älskar dig. Jag är så glad för din skull.
Och titta på alla som betalar för att se mig!
Jag mår jättebra.
Jag har en av Hugh Jackmans handskar."
Tack så mycket, DC.
Ni har varit fantastiska.
Tack ska ni ha. Allvarligt.
Tack så mycket.
Ni var fantastiska.
Har nån nåt konstigt sömntips? Nåt jättekonstigt?
Här har vi en självsäker hand.
- Vad har du? Vad är det? - Sov i en annan stad!
Sova i en annan stad?
Bitch, vet du vad mitt jobb är?
TIDIGA SHOWEN
Sova i en annan stad?
Känn din publik.
Vad har vi mer? Det var ingen bra början.
Har nån annan nåt?
Det är okej om ingen har det. Jo, här.
Det jag har kommit på är att man har en väldigt fast madrass.
Skaffa en fast madrass.
Behöver vi höra instruktionerna igen?
Om du tror att du har ett udda sömntips som jag aldrig har hört talas om,
räck upp handen och berätta.
Om ingen har nåt, är det okej.
Vi har en hand här. Vad har vi, glasögon?
En katt och alprazolam.
Om du tror...
...att jag inte har alprazolam,
har du aldrig sett mina föreställningar.
Om ingen annan tror... Det är okej.
Vad sägs om det här? Här.
4-7-8 rytmisk andning.
Vad är det?
- 4-7-8 rytmisk andning. - Rytmisk andning.
Okej, helt ärligt. Ni var sämst med det här.
Det här var simpla svar.
Och det är okej.
Sa nån "läs en bok"? Du får spö efter showen.
Möt mig på parkeringen. Läsa en bok?
Herregud.
Det är galet att fler tar mod till sig
när de hör andras hemska svar.
"Jag kan bräcka en hård madrass."
Vad har du, andra raden?
Vicks på ryggen.
- Vad på ryggen? - Vicks.
Vicks på ryggen?
De här är inte bra.
Tack för att du medverkade. Sista nu.
Stretcha i fem minuter.
Stretcha i fem minuter?
Jag kommer aldrig tillbaka till den här stan.
Undertexter: Marie Roos