Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Vores styrke er harmonier,
for vi har en særlig familielyd.
Tre brødre, Brian, Dennis og Carl,
vores fætter, Mike Love, og vores gode ven, Al Jardine.
Det er min familie.
ANAHEIM, CALIFORNIEN 3. JULI 1976
Mine damer og herrer,
tag godt imod Amerikas band
fra det sydlige Californien, The Beach Boys!
Det kan jeg lide.
Der er ikke andre. Der er kun dem.
De har slået rekorder overalt.
Mine damer og herrer, The Beach Boys.
The Beach Boys repræsenterede en slags fantasi.
De var et californisk fænomen.
Vi har kendt hinanden i lang tid.
Der er meget kammeratskab i gruppen.
Vi har været igennem meget.
Det er lidt af et mirakel, at det har varet i 60 år.
Det blev en succes, fordi det var en familie.
Så starter vi. Spil med styrke.
Hold øje med mig.
Otteogtyve.
Når jeg kigger overordnet på det,
er The Beach Boys en familiehistorie.
MIKE LOVE FÆTTEREN
Der har været op- og nedture.
Folk har troet, vi var færdige mange gange.
Da jeg var ung, lærte jeg at synge harmonier med min familie.
BRIAN WILSON hjernen bag Beach Boys
Det er lang tid siden.
BRIAN WILSON DEN ÆLDSTE BROR
Jeg husker sangene og teksterne. Det var sjovt.
Jeg er stolt af mine brødre.
Én gang til fra starten.
En, to, en to...
HAWTHORNE, CALIFORNIEN 1955
Der var to ting, jeg ville være.
Jeg ville være psykolog.
Og jeg ville være baseballspiller.
Jeg havde aldrig musik som mål.
Mine forældre spillede altid plader.
Og jeg sagde: "Hvad er det? Jeg er vild med den lyd."
MURRY WILSON FAR
Min far var sangskriver og havde et lille R&B-hit.
Men det var mor, der var musikeren,
så hun spillede, og min far skrev.
AUDREE WILSON MOR
Så der var meget musik i vores hjem.
Begge mine forældre elskede de ældre sange.
Jeg var mere interesseret i rock and roll.
CARL WILSON DEN YNGSTE BROR
Jeg glemmer aldrig følelsen i min krop. Det var som elektricitet.
Jeg havde ikke oplevet noget lignende.
Jeg begyndte at spille guitar på grund af Chuck Berry.
Jeg tilbragte ikke meget tid med Brian.
Jeg tilbragte mere tid med Carl, ham kunne jeg tæske.
DENNIS WILSON DEN MIDTERSTE BROR
Brians indflydelse på mig var hans kærlighed til musik.
Det gik først op for mig...
Vi sang trestemmige harmonier på bagsædet i bilen.
Der opstod konceptet med de tre brødre, der sang sammen.
Da jeg var omkring syv år,
flyttede vi ind i et hus på grænsen mellem Inglewood og Hawthorne.
Overfor os boede familien Wilson.
DAVID MARKS NABO
Da vi flyttede ind, smed Carl og Dennis skrald og gamle bildele over vejen.
De sagde: "Inglewood stinker. Hawthorne styrer!"
Sådan mødte vi hinanden.
Jeg kunne ikke lide mine forældre, så jeg hang ud hos dem.
Familien Wilson boede i et parcelhus i Hawthorne.
Garagen var lavet om til musikrum.
MIKE LOVE FÆTTEREN
Og vi brugte timevis på at lytte til musik og synge.
Årets store begivenhed foregik hos Mike Love ved juletid.
Hans familie holdt en fest, hvor der blev sunget julesange.
FAMILIEN LOVES HJEM BALDWIN HILLS, CALIFORNIEN
Når man voksede op som fætter til Wilson-brødrene,
var det en familiehobby at synge harmonier.
MIKE LOVE 16 ÅR
Vi havde et flygel, et orgel og en harpe i stuen.
Brian og jeg var venner, for der var kun et år imellem os,
og vi kunne lide den samme musik.
Masser af doo-wop. The Everly Brothers.
The Four Freshmen.
The Four Freshmen var nok den bedste firstemmige harmonigruppe,
der har eksisteret.
Tonerne lå tæt. Det gav det varme og vibrationer.
Det var sjovt at synge sammen.
Brian kunne høre, hvilke akkorder The Four Freshmen brugte.
Det var en helt anden verden.
Brian brugte timevis ved klaveret hver dag.
Han gennemgik The Four Freshmens arrangementer.
Jeg stoppede ikke.
BRIAN WILSONS STEMME
Først da det, jeg spillede, lød som det på deres plade.
Det gjorde jeg med 20 forskellige sange, og sådan lærte jeg at harmonisere.
Senere begyndte han at lave sine egne arrangementer.
Han bad mig synge en harmoni, han havde skrevet.
Jeg ville lege, men han sagde: "Mor, få Carl til at synge."
Brian og jeg var på fodboldholdet i gymnasiet.
Jeg havde hørt hans band spille på skolen,
og der tænkte jeg bare: "Wow!"
AL JARDINE DEN GODE VEN
Jeg spillede guitar og var imponeret over hans lille kvartet.
Og over hans bror, Carl.
Brian sang falset.
Jeg mente, vi burde lavet noget sammen.
Vi mødtes efter gymnasiet.
Brian sagde: "Jeg bør introducere dig for mine brødre
og min fætter, for vi skal bruge flere stemmer."
Han inviterede mig hjem, og vi kom alle godt ud af det med hinanden.
Som tangenter på et klaver.
Lad os synge den naturligt denne gang.
- Hold jer ikke tilbage. - Okay.
Al Jardine var den eneste,
der havde absolut gehør og kunne harmonisere
på niveau med The Four Freshmen.
Glem tiden og takten, Daryl.
Vi vil ikke bryde takten.
Vi samledes rundt om klaveret. Brian og hans brødre,
mig og hans fætter, Mike. Det var vores band.
Det første, vi lærte,
var sangen "Their Hearts Were Full of Spring".
Brian sang den høje stemme smukt.
Og jeg sang basstemmen.
Carl og Al Jardine sang rigtig godt og smeltede sammen.
Det handlede ikke kun om at ramme tonerne, men om at smelte sammen.
Man sublimerer sin individualitet for at opnå samklangen.
Efter det sagde vi: "Pas på derude. Vi harmoniserer virkelig."
Så gik vi i en anden retning.
Carl og jeg var sammen hver dag efter skole.
Vi lyttede til en masse ny surfmusik.
The Ventures.
The Marketts.
Dick Dale.
Eleverne sad i skolens auditorium og så surffilm.
Og det brugte de som baggrundsmusik.
Surfing var en stor ting i det sydlige Californien.
Man gik klædt på en særlig måde. Man talte på en særlig måde.
Havde en særlig attitude.
Vi prøvede alle at surfe,
men vi fandt aldrig rigtig ud af det.
Jeg surfede nede på Manhattan Beach.
Det var en god dag på molen. Der var gode, store bølger!
Først mistede jeg mit bræt.
Så var jeg ved at drukne. Brian var også dårlig.
Jeg prøvede én gang, og brættet var så tæt på at ramme mit hoved.
Jeg prøvede aldrig igen.
Vi var landkrabber, men Dennis kunne finde ud af det.
Jeg kunne lide at surfe.
Jeg pjækkede fra skole og tog på stranden.
Jeg elsker havet.
Dennis og jeg var på stranden...
MIKE LOVES STEMME
...og da vi kom tilbage til huset, spurgte Dennis Brian:
"Hvorfor skriver vi ikke en tekst om at surfe?"
På det tidspunkt var surfmusik primært instrumentalt.
Der var kun instrumentale bands.
Så jeg talte med Brian og fandt på:
Surfin' is the only life the only way for me
Now surf surf
Første gang The Beach Boys øvede som band,
var mine forældre i Mexico City på forretningsrejse.
De havde givet os 200 dollars til mad.
Pengene slap op med det samme.
Jeg sagde: "Brian, vi kan ikke bare sidde og synge.
Vi må leje instrumenter."
Jeg sagde: "Jeg tror, min mor, Virginia, vil hjælpe os, hvis vi synger for hende.
Vi sang "Their Hearts Were Full of Spring".
Det var vores foretrukne sang.
Hun var tryllebundet og gav os 300 dollars til at leje udstyr,
og hun sagde: "Gør det."
Jeg får kuldegysninger af at tænke på det.
Tænd for monitoren.
Første indspilning af Surfin' og øvning
Det er alt for dybt.
Op med hovedet, og koncentrer jer.
Murry og Audree var kun væk i to eller tre uger,
men da var vi et band.
Han sagde: "Pengene var til mad. Hvad laver I?"
Vi spillede en sang, og han kunne lide den.
Min onkel Murry var den, der fik os i studiet.
Okay, drenge. Optagelse et af "Surfin'".
INDSPILNING AF SURFIN'
På første indspilning spillede Al akustisk bas. Jeg spillede guitar.
Brian spillede på tromme med en blyant.
Og Michael sang.
Vi kaldte os selv the Pendletones.
Det var de skjorter, surferne gik i dengang.
Så sagde en fra pladeselskabet: "Sangen hedder 'Surfin'.
Hvad med The Beach Boys?"
Ingen af os kunne lide det.
Og så hang vi på det.
Vi udgav "Surfin'" på et lille, uafhængigt pladeselskab.
En måned senere hørte vi den i radioen.
Der var en radiostation, der spillede fire nye sange hver uge.
Den, der fik flest telefonstemmer, vandt konkurrencen.
Vi havde en stor familie.
Og de sagde: "Ugens sang, 'Surfin' af The Beach Boys."
Og vi var ude af os selv.
"Surfin'" gik ind på en andenplads i LA, og så begyndte vi at spille koncerter.
Vi spillede den første koncert nytårsaften.
Under alt dette blev Dennis ret god til at spille trommer.
Jeg var imponeret.
Det hele gik så hurtigt,
så vi havde ikke tid til at tænke: "Hvad skete der?"
Vi var på vej mod noget stort uden at vide det.
Vi havde lavet et hit, lå på topti i LA og var meget glade.
Men jeg følte, jeg burde færdiggøre min uddannelse.
Min bror er advokat.
Min far har en MBA, og min mor er...
De er alle højtuddannede.
Jeg følte ikke, jeg gjorde det rigtige.
Jeg forlod bandet for at studere.
Det er den eneste gang, Brian var sur på mig.
Jeg var ikke med i bandet, men jeg hang ud med dem.
Jeg var tolv år.
Carl og jeg spillede på vores guitarer efter skole.
Vi var ved at udvikle vores egen stil.
Og det lagde Brian mærke til.
Så lige pludseligt...
DAVID MARKS NABO
...var jeg en Beach Boy.
I AFTEN - SAMMY DAVIS JR. GEORGE SHEARING
HOLLYWOOD, CALIFORNIEN 1962
Da "Surfin'" blev et hit, ville Brian have en karriere inden for musik.
Så min far solgte sit firma og ryddede alt af vejen,
og så gik han på jagt efter et pladeselskab.
Han tog rundt til alle pladeselskaber i Hollywood.
De afviste os alle sammen.
Til sidst hørte Nick Venet, som arbejdede for Capitol Records, vores musik.
De havde en demo med "Surfin' Safari".
Sommetider ved man bare, at man sidder med et hit.
Han sagde: "Åh gud, den er forbandet god."
Vi skrev kontrakt med Capitol Records. Det var stort. De havde gode kunstnere.
De havde The Four Freshmen, Frank Sinatra og Nat King Cole.
Jeg sagde: "Jeg kvitter universitetet." Mine brødre sagde: "Vi kvitter gymnasiet."
Vi droppede ud!
Jeg var den eneste, der ikke skulle have lov.
Jeg var 21 år, og de andre var en del yngre.
Capitol Records fik os i studiet med det samme.
INDSPILNING AF SURFIN SAFARI
Ja. Hey, Dennis. Glem ikke det sidste vers, okay?
Den første indspilning fandt sted i Capitol Records' kælder.
Klar, 38221.
Det var ret overvældende i starten.
Selve indspilningsprocessen.
Det går for hurtigt. Sæt farten lidt ned.
Mærk basguitaren og rytmen.
Så er vi klar. 38221.
Brians fantastiske harmonier, og Carl og jeg, der spillede garage-grungeguitar.
Folk havde aldrig hørt det før.
Okay. Klar til optagelse et.
Murry var vores manager og var god til at promovere os.
MURRY WILSON FAR, MANAGER
Han uddelte billeder til unge på parkeringspladsen.
Han solgte os virkelig godt.
Her er de med deres nye hit. The Beach Boys med "Surfin' Safari".
Jeg voksede op i LA, men identificerede mig aldrig med strandkulturen.
Da jeg først hørte Beach Boys' musik...
JOSH KUN - KULTURHISTORIKER MUSIKANMELDER - KUNSTREKTOR, USC
...afviste jeg det.
HØR den nye SURFLYD FRA Capitol RECORDS
De var en del af en kultur, jeg ikke ville være en del af.
Sangvalget. Pladeomslagets billeder.
Det var opdigtet.
Og idéen om den hvide, blonde teenager fra det sydlige Californien
blev en succes.
THE RED SKELTON SHOW FØRSTE TV-OPTRÆDEN
Men når man lyttede til deres plader, handlede de ikke om det.
De handlede om andet end surfing.
De var en del af skabelsen af den californiske drøm.
Jeg voksede op i Detroit. Jeg gik med aviser om vinteren.
Jeg gik til skole om vinteren.
I weekenden så jeg Beach Blanket Bingo eller en af de film.
Jeg var klar over, der fandtes steder, der var varmere.
DON WAS PRODUCER, MUSIKER
De vigtigste talspersoner for den californiske drøm
var The Beach Boys.
De fik mig til at ønske mig hen til det sted med biler,
piger i bikini og surfbrætter.
Og sol og varme.
Det ville jeg være en del af.
Jeg voksede op i et religiøst hjem,
så for det meste måtte jeg kun lytte til gospelmusik.
Men min mor lod mig spille Beach Boys,
fordi hun syntes, de var positive og opløftende.
Det var stort for mig, for jeg var i en tidlig alder besat
af idéen om at komme væk fra Oklahoma.
De appellerede særligt til indlandsstaterne i midten af landet,
fordi det var noget fremmed.
Det er en fremmed lyd.
Deres musik bringer dig et andet sted hen.
Når man lytter til "Surfin' U.S.A.",
flytter din hjerne dig til det solrige, sydlige Californien.
De ramte USA som en stor bølge.
De solgte et image, og musikken var levende og spændende.
Over hele verden lyttede folk til The Beach Boys.
Jeg tænkte: "Måske skulle jeg ikke være stoppet."
Så ringede telefonen.
Brian var ude af sig selv. Han sagde: "Jeg kan ikke.
Du bliver nødt til at blive en del af bandet igen."
Brian hadede at turnere.
Han ville være hjemme og producere plader og skrive sange.
Jeg var den eneste, Brian kunne ringe til, for jeg kendte sangene.
Jeg tænkte: "De har brug for mig.
Jeg savner musikken."
Så jeg sagde: "Okay.
Jeg er tilbage."
Den næste dag tog vi på turné.
MIDTVEST-TURNÉ 1963
Da vi kom til Lake Minnetonka,
smadrede folk vinduerne for at komme ind.
Der var en kø af biler flere kilometer ned ad gaden.
Første gang vi hørte de skrigende piger, troede vi, det brændte.
Vi kiggede os omkring.
Vi havde det virkelig sjovt.
Og imens kunne Brian blive hjemme og skrive sange.
Han skrev rigtig mange sange.
SURFER GIRL OMKVÆD
Fordi vi turnerede,
var jeg ikke den eneste, der skrev sammen med ham.
Han skrev sange sammen med andre.
HAWAII-TURNÉ 1963
Jeg kunne godt lide at turnere. Det var sjovt.
Men Murry var ikke en sjov turnémanager.
På mange måder var Murry skyld i vores succes.
Men Murry begyndte at blande sig i musikken.
Han kritiserede meget. Han sagde, vi ikke anede, hvad vi lavede.
Vi gik efter en særlig lyd, og han ville ændre den.
Han kom op på scenen og drejede på min forstærker.
Selvfølgelig justerede jeg den tilbage.
Han ville råbe ad mig, hvis jeg ikke smilte på scenen
eller havde nok diskant på guitaren.
Til sidst blev jeg sur, fordi han skældte mig ud,
så jeg sagde: "Jeg forlader bandet."
Og Murry sagde: "Hørte alle det? Han forlader bandet."
Jeg holdt meget af Murry, men det var ikke fair.
Jeg var en arrogant 15-årig. Hvad fanden regner du med?
Så efter fire album som Beach Boy var det slut.
Brian var meget ked af det, for han kendte konsekvenserne.
Han skulle turnere mere, hvis jeg var ude.
Da jeg gik i gymnasiet,
sagde min veninde: "Jeg kender nogen, der hedder The Beach Boys.
Vil du med til deres koncert?"
Jeg voksede op i West Hollywood,
og der var en café, der hed Pandora's Box.
Vi sad på første række,
og Brian kiggede på mig og sagde:
"Hej, må jeg smage din varme chokolade?"
Han fik en tår, og da han gav mig den igen, spildte han på mig.
Det var sjovt.
Inden længe var vi kærester.
Han havde en fantastisk personlighed. Han var skæg.
Men han var meget seriøs, når det kom til musikken.
Og på det tidspunkt sang jeg med min kusine, Ginger, og min søster, Diane.
Så vi indspillede plader med Brian for Capitol.
Musik var hele vores liv.
Den betød alt.
Brian sagde til mig, han ville være hjemme og lave plader og skrive sange.
Det havde de andre svært ved at forstå, for de syntes, det var sjovt at turnere.
Men det var ikke sjovt for Brian.
Jeg kan godt arbejde omgivet af mennesker.
Men det er lidt svært.
Når jeg er alene, kan jeg tænke.
Så kan jeg få udrettet ting.
Musik er helbredende.
Den tager mig med til et stille sted, hvor jeg kan skrive og gøre det, jeg skal.
Jeg har arbejdet med Brian,
og man skal tale med ham gennem musikkens sprog.
Sådan kommer man tæt på ham.
Det er et hemmeligt sprog, og Mike forstod Brians kompleksitet.
Brian havde et medfødt musikalsk talent,
mens jeg var bedre til tekster og koncepter.
Så det var et godt partnerskab.
Nogle mennesker nedgør ham, fordi de tidlige sange var enkle.
Men det synes jeg er en dyd.
Sange om at have det sjovt og kærlighed og ugengældt kærlighed.
Det var perfekt musik for en teenager.
De kunne forstå det. De kunne genkende det.
De kunne mærke det.
Enkeltheden startede det hele.
Med Brians vidunderlige evne til at skrive melodier,
og Mikes kloge måde at skrive tekster på, fandt vi en perfekt opskrift.
Men når det kom til at optræde live,
var Mike forsanger.
Han levede sig tidligt ind i rollen.
Brian var melankolsk.
Jeg komplimenterede Brians melankoli med min optimisme.
De andre elskede, at Mike var så sjov.
De forstærkede hinandens energi.
Brian syntes, Mike var en fantastisk frontfigur.
Jeg har altid foretrukket at spille live.
Man får ingen feedback i studiet.
Når man spiller live, ser man, hvordan musikken påvirker folk.
Det er så positivt. Der er så meget glæde.
HEJ MIKE
The Beach Boys viser vejen
The Beach Boys trængte ind i den folkelige bevidsthed
med mytologien om surfing og den californiske livsstil.
Det satte gang i mange unges fantasi.
Vi, der boede i det nordlige Californien,
havde en tendens til at være forudindtaget, når det kom til LA.
Grunden til det ikke indebar dette band, var Brian Wilson.
Jeg var ret betaget af ham som kunstner...
Brian er gruppens leder
...og som producer.
Ligesom jeg blev inspireret af Brians musik,
blev Brian inspireret af de fantastiske sange, der blev spillet i radioen
på det tidspunkt.
Phil Spector er 25 år gammel.
Han ejer pladeselskaber og forlag, der er vurderet til millioner.
De mange hit indikerer, at Spectors rytme er, hvad de unge ønsker.
Var du meget inspireret af Spector?
Laver du sjov?
Han var den bedste.
Jeg sad i bilen med min kæreste. Pludselig siger radioværten:
"Nu kommer 'Be My Baby' med the Ronettes."
Da han havde hørt "Be My Baby", spillede han den hver eneste dag.
Det drev mig til vanvid.
Phil Spectors musik var uhåndgribelig.
Han kunne mikse 25 instrumenter.
Han miksede dem til én lyd, og den blev kaldt Wall of Sound.
Den ramte min sjæl.
Da Brian hørte "Be My Baby",
sagde han: "Jeg skal have det band. De er fantastiske."
Jeg spillede på "Be My Baby"
med en gruppe studiemusikere ved navn The Wrecking Crew.
Vi var det band, der lavede de hit.
Inden da dukkede studiemusikere op i jakkesæt,
og ingen røg.
Her kom vi, og alle lavede sjov og var afslappede.
Fortællingen var: "Disse fyre vil smadre branchen."
Phil Spector havde tre keyboardspillere, der spillede samme del.
Fem guitarister. Tre bassister.
Alle kunne høres i alle mikrofoner.
Og han byggede en monolit af musik.
Jeg tænkte ikke som en producer,
før jeg lærte Phil Spectors musik at kende.
Så begyndte jeg at se meningen med det hele.
Det er den samlede lyd.
Det er det, de hører og oplever på de to et halvt minut, der tæller.
Brian ville producere sine egne plader, og det var en stor ting på det tidspunkt.
Capitol Records gjorde modstand.
De var ikke sikre på, han kunne levere.
Når man var 21 år, skulle der være en voksen til stede.
Der var en særlig metode.
Capitol ville bruge deres egen person,
så Nick Venet skulle være vores producer.
Det var meget utilfredsstillende.
Særligt for Brian.
Han lavede ikke så meget, men sagde bare:
"Okay, gutter. Optagelse et."
The Towers tre pladestudier
er de mest moderne i verden.
De ville have, vi brugte deres studie, men vi brød os ikke om lyden i The Tower.
Jeg foretrak studiet Western Recorders på Sunset Boulevard.
Så min far sagde til Capitol, vi smuttede.
Murry skændtes med Capitol i fem måneder.
AUDREE WILSONS STEMME
Jeg kunne høre ham råbe, men Murry fik sin vilje.
Var han ikke i familie med gruppen,
havde det været nemmere at diskutere med ham.
NICK VENETS STEMME
Men han var familie, så når jeg sagde, han tog fejl eller var tåbelig,
følte bandet, jeg angreb familien.
Og fra da af producerede vi vores egne plader.
Produceret af: Brian Wilson
Jeg voksede op i Kansas City,
og min bedstemor købte altid gamle vinylplader i genbrugsbutikker.
Jeg kan huske, jeg så The Beach Boys og tænkte: "Hvad fanden er det?"
Da jeg startede med at skrive sange, begyndte jeg at lytte til The Beach Boys.
For jeg var besat af harmonierne.
De viser, hvordan det er, når alle forstår deres rolle.
Der er noget særlig ved disse individer og den måde, de smelter sammen på.
De er alle en del af det.
Tager man én af dem ud,
forsvinder den lyd og den følelse.
Under indspilningen af "Don't Worry Baby",
tænkte jeg: "Hold op. Det er smukt."
Det var et vendepunkt for os.
Og for Brian.
Han vidste præcis, hvad han ville have. Han lærte at være producer.
Men hans far begyndte at være en hindring.
INDSPILNING AF SHUT DOWN VOLUME 2 NOVEMBER 1963
Sæt dig op, Carl. Du er ansat.
- Du ligger ned. - Den er tændt.
Det er svært at være manager for sine sønner.
Både at være deres turnémanager
og deres rigtige manager. Det var bare meget svært.
Han mødte op til en koncert
og kritiserede den måde, Brian spillede bas på.
Han signalerede til os nede bagved.
Han havde en lommelygte.
Med lommelygten under ansigtet lignede han Boris Karloff.
Vi er unge fyre i et rockband, der ønsker en særlig lyd på scenen.
Og derovre står faren.
Han ville gøre sådan her. Det betød T for treble.
Mere diskant.
Mere diskant, og mere ydmyghed. Det sagde han også meget.
Hvad er der galt? Tjener du for mange penge?
MURRY WILSONS STEMME
-Syng fra hjertet. Kom så. - Okay.
Gjorde de noget forkert, gav han dem en bøde.
Hvis nogen bandede, fik de en bøde.
Det var så dumt.
Brian søgte altid sin fars anerkendelse.
Men han blev træt af, at Murry sagde, hvad han skulle gøre,
for Murry lavede musik fra 1930'erne og 1940'erne.
Brian sagde: "Han er så kikset hele tiden."
Drengene var ikke lykkelige.
Murry var heller ikke lykkelig. Han var altid sur.
SYDNEY, AUSTRALIEN
Vi tog på turné i Australien.
Det var nok vendepunktet.
Vi skændtes meget med ham.
Så sagde vi: "Vi kan ikke samarbejde længere.
Vi må fyre dig og få en ny manager."
Brian og jeg tog den beslutning, og Murry overtog musikforlaget.
Sea of Tunes MUSIKFORLAG
Han var ikke længere vores manager.
Murry beskyttede dem fra starten.
Havde Murry ikke været der og beskyttet dem,
tror jeg ikke, de havde været, hvor de er nu.
Det ville de ikke.
Han var meget såret.
- Det var traumatisk. - Forfærdeligt.
Det sårede hans følelser.
Fyringen tog hårdt på Audree,
for Murry var efter hende hele tiden.
Han sagde: "Du har været for blød ved dem."
Jeg ønskede altid, de var bedre.
Stærkere.
Altid ærlige.
Det har de hørt meget.
Jeg var ikke bange for mine brødre. Men jeg var bange for far.
Han slog mig i ansigtet, hvis jeg ikke havde vasket op.
Skræmte han jer begge to?
- Sommetider, han var... - Det kom an på, hvad han slog med
på det givne tidspunkt.
Han brugte et tyndt, lille bræt på Carl og et stort bræt på mig.
Carl var den lille.
Og Brian. "Brian er anderledes, Dennis."
Han sagde: "Du kan klare det." Bang!
Han var meget voldelig,
og det gav hans sønner alvorlige problemer med deres selvværd.
Det viste sig i Brian på én måde og i Carl på en anden.
Han havde altid paraderne oppe.
Og Dennis var en rebel.
Da han voksede op i The Beach Boys,
var der virkelig gang i ham.
Meget gang i ham.
På en måde var fokus på Dennis.
Han var gruppens sexsymbol.
Det måtte vi andre acceptere.
"Op på scenen. Pas på! Flyt jer. Vi vil have Dennis.
Flyt lige den bas, Brian."
Dennis spillede trommer på sin helt egen måde.
Det var også det, der gjorde pladerne gode.
Han var energisk. Havde stor styrke.
Han var en rigtig strandfyr. Han surfede faktisk.
Han gjorde det, vi sang om.
Men han ville hellere være i vandet end i studiet.
Dennis havde alle bilerne og pigerne. Hele pakken.
Han nød at være en Beach Boy.
Vi er The Beach Boys, og vi vil gerne takke jer...
Vi var på turné i New Zealand.
Vi lavede reklamespots for en radiostation,
og radioværten sagde: "Der er et nyt band fra England,
der har indtaget USA."
Vi tænkte: "Det er okay."
Tre tusind skrigende teenagere er i New Yorks Kennedy Lufthavn
for at møde The Beatles.
Denne rockgruppe har indtaget tronen som musikkens konger blandt de unge.
Jeg hørte dem først i The Ed Sullivan Show.
Og jeg flippede ud.
Jeg var ret jaloux.
Mine damer og herrer, The Beatles. Her kommer de!
Der var vi i en fjern del af verden,
og de var i The Ed Sullivan Show.
Det kom helt bag på os.
Det var meget ydmygende, da vi havde ligget i toppen det sidste år.
Jeg var virkelig forbløffet.
Jeg forstod ikke, hvordan det kunne ske.
The Beatles.
Den musik, de lavede...
For eksempel "I Wanna Hold Your Hand", den var ikke særlig god.
Men folk skreg bare af dem.
De solgte et image ligesom os, men vi havde forskellige fremgangsmåder.
De var mere rå, vi var meget raffinerede.
Alt, vi lavede, var altid helt perfekt.
Vi var sangere. De var musikere. Sådan føltes det.
De havde en helt anden energi.
Det fik os til at lette røven og komme i studiet.
Vi indspillede og sagde: "Tænk ikke på The Beatles.
Vi indspiller vores egne sange."
Giv en hånd til The Beach Boys!
Der er meget konkurrence i musikbranchen.
Sådan har det altid været og vil altid være.
Man håber altid, sangen bliver nummer et, men der er for meget konkurrence.
De fire fyre fra Liverpool tager afsted igen
med tusindvis af skrigende fans i baggrunden.
Vi udgav en sang. Brian hørte den, så udgav han en.
PAUL MCCARTNEYS STEMME
Det endte som en rivalisering.
Vi prøvede hele tiden at overgå hinanden.
Her er The Beach Boys!
FØRSTE NUMMER ET-HIT
På USA's vestkyst er en ny lyd opstået.
Surflyden. Det sidste nye derovre.
Den er også blevet en succes her.
Her er de med deres hit "I Get Around", The Beach Boys!
- Mike Love. - Brian Wilson.
Paul, Ringo.
Mød The Beach Boys MØD The Beatles!
Travle Beach Boys BEATLES KOMMER!
"Amerikanske Beatles"
Mange grupper konkurrerer med os, og de kan mærke konkurrencen.
Beach Boys Haler Ind på Beatles
T.A.M.I. SHOW OKTOBER 1964
De fleste kender jer, men for dem, der ikke gør, må vi høre, hvad I hedder?
- Al Jardine. - Tak, Al.
- Dennis Wilson. - Tak.
Brian Wilson.
- Carl Wilson. - Mike Love.
Jeg synes... Hov, hvad sker der?
Der er du.
Det er utroligt, I laver hit efter hit.
Hvem bestemmer, hvilke sange der skal laves, Brian?
Det gør jeg vel.
Jeg skriver sangene og producerer, så jeg har meget at sige.
Har I en...
Der lå meget på hans skuldre, som han blev ældre.
For Brian kunne skrive.
Han kunne arrangere.
Han kunne synge.
Han kunne spille instrumenter.
Han kunne det hele.
Men de andre dele af livet var svære for ham.
Man skal hele tiden omstille sig på turné.
Det egnede han sig ikke til.
Han var et hjemmemenneske.
Den påvirkning det har på din krop, din familie, dit mentale helbred,
dit fysiske helbred,
det er unaturligt.
Og er man hjemmemenneske, ødelægger det én.
Jeg kan huske, han græd en morgen.
Han sagde: "Jeg kan ikke mere."
I december 1964 tog vi et fly til Houston,
og han fik et nervesammenbrud på flyet.
Vi sad ved siden af hinanden.
Jeg var skrækslagen for min bror.
At se min bror i en situation, hvor han var bange.
Da vi landede, ville han hjem.
Vi var gift, men sjovt nok ringede han ikke til mig, men til sin mor.
Og han tog hjem til hende.
Næste dag havde han det fint igen.
Han sagde: "Jeg kan ikke mere, Mar. Jeg kan bare ikke."
Da vi kom hjem fra turné, stoppede jeg.
Jeg ville blive hjemme og skrive musik til dem,
så kunne de turnere. De var ikke enige.
Michael var meget ulykkelig. Han havde tårer i øjnene.
Det var ikke sjovt, men som fætter eller ven,
skal han ikke gøre noget, han ikke vil,
eller han ikke er i stand til uden at skade sig selv.
TURNÉGRUPPEN
Vi blev enige om, han ikke længere skulle turnere,
men fokusere mere på indspilningerne.
Optagelse seks.
Tanken var, at Brian skulle have numrene klar til os.
Så vi bare kom hjem og indspillede vokalerne.
Vi havde travlt. Så han hyrede The Wrecking Crew.
Det er meget intimiderende som producer.
Særligt, når det gælder The Wrecking Crew.
Alle herinde er en bedre musiker end mig.
Vi var alle 12-15 år ældre end Brian.
Vi tænkte, det var en god opgave. Capitol Records.
Med Brian var det fra starten noget helt særligt,
for vi skulle ikke selv finde på så meget for ham, som vi skulle for andre grupper.
Han kom med alle delene.
De var ikke så godt nedskrevet,
hvilket gjorde det tydeligt, han ikke var uddannet,
men det gjorde andre grupper ikke.
Brian vidste, hvordan han skulle håndtere os.
Hvordan han fik budskabet igennem.
Han overtog bare.
Han var chefen.
Det var utroligt, så meget bedre det var at lave musik,
når jeg havde tiden til det.
Jeg følte mig ikke presset til at lave noget på en unaturlig måde.
Men vi skulle stadig finde en ny Beach Boy.
Glen Campbell var en del af Wrecking Crew-bandet.
Lad os ringe til Glen og bede ham tage med.
Jeg sagde: "Hvad vil du have mig til?" Han sagde: "Spille bas. Synge."
Jeg kunne ikke alle teksterne, men det fungerede fint.
Han var en studietrænet musiker. Han anede ikke, hvad berømmelse betød.
Da han trådte ud af garderoben,
var der en flok piger, der skræmte livet af ham.
Jeg luntede tilbage til bilen,
og pludselig kom en masse skrigende teenagere.
De rev skjorten af mig og fik fat i et par hårlokker.
Det var meget mærkeligt.
Fra da af var jeg den første i bilen.
Vi var glade for, Brian havde The Wrecking Crew.
Når vi kom tilbage fra 30 dages turné,
kunne jeg slappe lidt af.
Vi var udmattede.
Jeg er klar. Undskyld, Brian.
Er det en god tone?
Carl kom ofte og spillede med os.
- En, to, tre. - Men Carl var den eneste.
Jeg havde dyb respekt for dem. Det var en stor fornøjelse,
for vi øvede meget mere i begyndelsen.
Men på det tidspunkt eksperimenterede vi mere med indspilningerne,
vi prøvede os frem.
Tingene udviklede sig på en organisk måde.
Jeg elskede at være en del af det.
Carl havde store musikalske evner.
Han var leadguitarist
og havde samtidig en stemme som en engel.
Carl var sød og genert.
Men han havde et hjerte af guld. Han var limen, der holdt sammen på bandet.
Jeg har altid haft en støttende rolle i bandet.
Den ændrede sig gennem årene,
for da Brian ikke længere turnerede, blev jeg bandets leder.
The Beach Boys blev i realiteten to grupper.
Gruppen, der indspillede, og gruppen, der turnerede.
Brian var ovenud lykkelig.
Han var ikke længere under pres.
Han ringede til mig og glædede sig, til vi kom hjem,
så han kunne gå i studiet og lave næste album.
INDSPILNING AF HELP ME RHONDA
- Hvad er der galt? - Synger vi sammen?
Det ved jeg ikke.
Vi var i studiet for at indspille "Help Me Rhonda".
Jeg havde svært ved en del af sangen.
Hey, Al. Du missede synkoperingen.
- Kom så. - Én gang til.
Du kan godt. Okay.
Slap af og vær glad.
Murry mødte op og ville producere bandet, og det blev rigtig ubehageligt.
- Fik du den? - Ja, Murry.
Du griner, men du ved, hvad jeg mener.
- Ja. - Synkoper det en smule.
Han var fuld.
Og Brian var chefen i studiet.
Start musikken, Chuck.
Syng ikke med. Lad ham synge den.
- Skal jeg gå, Brian? - Nej, du skal bare lade ham synge den.
- Din mor og jeg kan gå. - Er du fuld?
De prøvede begge at producere mig.
Og der røg de i totterne på hinanden.
De prøvede at få mig... Jeg føler mig faktisk ansvarlig,
men hvad fanden.
- Chuck, skru ned. - Brian, jeg er også et geni.
Kom så.
Skru ned for hans lyd.
Murry var jaloux på Brian.
Det gik først op for mig senere.
Og da det gjorde, var jeg chokeret.
Brian. Glem lige, hvem du er, okay?
- Kom så. - Tænk lige over, hvem du er.
Murry havde et stort ønske om at være sangskriver og få anerkendelse.
- Kan vi starte? - I tjener så mange penge,
I tror, alt hvad I laver, bliver et hit.
- Brian... - Så svar mig lige.
Hold nu op.
Jeg vil ikke starte... Jeg vil sikre mig, båndet kører.
Nej, jeg hjælper jer aldrig igen.
- Hvorfor? - Når I er blevet så store,
at I ikke synger fra hjertet, går det ned ad bakke.
- Ned ad bakke? - Ned ad bakke!
Jeg beklager, min søn.
Jeg har beskyttet dig i 22 år, men kan ikke fortsætte,
hvis du ikke vil lytte til en intelligent mand.
Går du nu?
Vil du kæmpe for succes, giver jeg den hele armen.
Nej. Det vil jeg... Det vil vi ikke.
- Tror I, I har regnet den ud? - Nej, vi gør ej.
Chuck og jeg plejede at lave hit efter hit
på 30 minutter. I er fem timer om det.
- Tiderne skifter. - Ved du hvorfor?
- Fordi I tror, I har et image. - Tiderne skifter.
Glem det aldrig.
Tiderne skifter.
Med forfærdelige og brutale omkostninger har vi lært,
at svaghed ikke bringer os fred.
Og denne lektie har ført os til Vietnam.
Kulturen ændrede sig på mange måder.
Den psykedeliske oplevelse er en rejse
ind i utallige galakser i vores nervesystem.
Gentagen brug af LSD kan ændre hjernens funktion permanent.
Affyring.
Der må være en million af dem.
Frihedsmarchen fra Selma til Montgomery er endelig i gang.
Midten af 1960’erne var en utrolig tid, hvad angik musik.
Alt åbnede sig.
Også bevidsthedsopvågningen.
STOP MASSEMORD
Samfundet ville ikke bevare status quo, bare fordi det var status quo.
Vi havde været på turné og kom hjem.
AL JARDINES STEMME
Vi hørte, at Brian var begyndt at tage hallucinogener.
LSD og sådan noget, hvilket mange sangskrivere tog.
Han kørte mig rundt på parkeringspladsen 20 gange.
Talte om et fantastisk trip, han lige havde taget.
Ja. Jeg tog LSD, og det ændrede fuldstændig min tankegang.
Man finder ud af, hvem man er, og hvad man kan og ikke kan.
Og man lærer at acceptere det.
Snart ændrede musikken sig. Udviklede sig.
Så kører vi. Det er rigtig godt nu. Optagelse 43.
Brian hørte arrangementerne i sit hoved.
Hvem ved, hvor de kom fra?
Hvem ved, hvad arrangører hører?
Men de fleste arrangører er folk, der har en musisk uddannelse.
De ved, hvordan man laver et partitur.
Brian ville forklare os det.
Hele hemmeligheden er, hvis vi siger...
Hvis vi kan fremhæve det, okay?
Vi skulle forstå, hvad han sagde, og spille det, han ville have os til.
Vi følte os hjemme med Brian. Han vidste, vi var jazzmusikere.
Han gjorde som Phil Spector og brugte tre eller fire timer
på at indspille en hel sang.
Når vi indspillede for andre, lavede vi tre-fire sange på samme tid.
Den store forskel på Phil og Brian var, at Brian stadig opfandt ting.
Han genopfandt hele tiden sig selv.
Han vidste, hvad der skulle ske, det gjorde vi ikke.
Var man en kreativ person, lod han én have kreativ frihed,
og han kunne bruge den.
Det kræver et stort talent.
Beklager, men det er ikke godt. Jeg hader det.
Det er ikke godt, Carol.
Vi sætter pris på, I ser med. Vi ses i næste uge.
Indtil da slutter vi af med Glen Campbell. Lige derovre.
Tak.
På det tidspunkt havde Glen lavet sine egne plader.
Han kunne ikke tage med på turné.
Mike ringede og sagde: "Du er i pladebranchen."
"Kender du nogen, der kan afløse Glen i weekenden?"
Så jeg ringede til ti personer.
Jeg ringede igen og sagde: "Jeg kan ikke finde nogen.
Men der er stadig tid.
Jeg kan tage i lufthavnen med mit keyboard,
og så afløser jeg denne weekend."
Sådan startede det.
Det første jeg husker med Bruce er,
at jeg gik ind på hans hotelværelse, og han sad og lærte bas,
så han kunne spille på scenen.
Han havde altid spillet keyboard.
Min drøm var at tjene 250 dollars om ugen.
Jeg tænkte: "Wow."
Carl ringede til mig og spurgte: "Kan du komme igen?"
Så jeg tog afsted i to uger.
Carl sagde: "Du får en check. Hvor meget vil du have?"
Jeg svarede: "250 dollars."
Så fik jeg en check på 3.000 dollars, fordi han troede, jeg mente per aften.
Jeg sagde: "Okay."
Sådan endte jeg i bandet.
Min bedste ven var Terry Melcher.
Terry ringede til mig og sagde:
"Min mor, Doris Day, har det bedste stereoanlæg."
Vi tog derover, og vi var John, Michelle Phillips,
Mike Love, Brian Wilson, jeg selv, Doris og Terry Melcher.
Og vi lyttede til Rubber Soul.
Den var et vendepunkt for The Beatles.
Men også for Brian.
Jeg flippede ud, da jeg hørte det. Jeg sagde: "Jeg vil lave sådan et album."
Hvor alle sangene er som en samling af folksange.
Han så Rubber Soul som et tematisk album.
Et lys tændtes, og han begyndte at drømme.
Et konceptuelt album. Fra start til slut. Tematisk.
De konkurrerer mod The Beatles,
men de var stadig iklædt stribede skjorter.
Brian indså, at de måtte ryste den identitet af sig.
Og ikke være defineret af den bås, de var blevet placeret i som band.
Det var det, I gjorde sidst, og vi vil have, I gør det igen.
Jeg glæder mig til at komme ud at surfe.
Måske vil I være med i vores klub.
Jeres surfingklub. Det lyder sejt.
Det er nødvendigt at udvikle sig,
men når man får et hit med en bestemt type sang,
vil man have bandmedlemmer, der siger:
"Det er velbetrådt grund. Vi ved, det virker.
Lad os lave det samme."
Mange kunstnere vælger ikke kunsten, når de står overfor sådan et valg.
Al Jardine fik den gode idé, at The Beach Boys
skulle indspille en version af folksangen "Sloop John B".
Den var lavet af The Kingston Trio.
Forlægget for min egen musikalske opdragelse.
Jeg var i en folkgruppe i gymnasiet.
Vi kopierede The Kingston Trio node for node.
Da The Beach Boys blev dannet, forlod jeg dem.
Det føler jeg mig lidt skyldig over.
Jeg spillede sangen "Sloop John B" for Brian.
Han havde aldrig rigtig brudt sig om folkmusik.
Han var mere til melodier end til tekster.
Vi satte os ved klaveret.
Jeg foreslog, vi tilføjede lidt akkorder, så den lød mere som os.
Han kunne lide den. Den passede til vores vokalstil.
Da vi tog på turné, gik Brian i studiet og gjorde den færdig.
Vi var i Japan, da Brian sendte en version af "Sloop John B".
VELKOMMEN BEACH BOYS
Han producerede vores mesterværk.
Havde jeg produceret den, var den stadig en folksang.
Nu er den en klassiker.
Brian udviklede sig virkelig,
og popformatet med tre eller fire akkorder
var ikke længere nok.
Det gik pludselig op for mig, der var meget musik, jeg skulle lave.
Vi er klar. "Wouldn't It Be Nice." Optagelse et.
INDSPILNING AF PET SOUNDS JANUAR 1966
Jeg ville skrive sange, der afspejlede mine sande følelser,
og ikke blot sange om biler og surfing, noget mere introspektivt.
Jeg sagde til Mike, jeg ville skrive med en anden.
Han sagde: "Jeg troede, vi skrev sammen."
Jeg sagde: "På dette album skriver jeg med Tony Asher."
Jeg var så overvældet over det, Brian spillede
og fandt på og sang,
at jeg ikke rigtig tænkte over,
at teksterne var anderledes end de sange, de tidligere havde lavet.
Der var mange ting, han hørte i sit hoved,
som jeg intet anede om.
"I Just Wasn't Made for These Times." Optagelse et.
Der gik det op for os, han var en slags geni.
Du har en, to, tre, bom. Nej. Det er en, to, tre, bom.
De blev bedre og bedre.
Optagelse to. "Let Go of Your Ego".
Det var en god ting, han ikke var uddannet.
For han kendte ikke grænserne.
Han vidste ikke, der var noget, man ikke gjorde.
Vi spiller den hurtigt.
Selv om Phil Spectors plader er vidunderlige,
er de stadig meget sort-hvide.
Brian fik de samme mennesker
til at skrive sange og lave arrangementer,
så det hele blev i technicolor.
Fedt.
Vi var stadig i Japan,
mens han indspillede mange af numrene til Pet Sounds.
Da de kom tilbage, var alle numrene klar til dem.
De skulle bare lære deres stemmer og synge.
Mange af teksterne var sære.
Særligt for Mike, der går mere op i tekster.
Sådan. Optagelse elleve.
Optagelse 19, tak.
Okay. Optagelse 27, tak.
Brian var besat af, at alt skulle være perfekt.
Som på "Wouldn't It Be Nice", hvor vi sang baggrundsvokalerne 30 gange.
Jeg begyndte at kalde ham hundeører, fordi vokalerne var perfekte,
men Brian kunne høre noget, de fleste mennesker ikke kan.
Lytter man til vokalerne på Pet Sounds, er de blandt de bedste nogensinde.
For os var det mere end en plade.
Det var et nyt sted.
Det var popmusik på et nyt niveau.
Men da vi spillede den for Capitol Records,
sagde de: "Jøsses, den er fin, men kunne I ikke lave noget som
'Surfin' U.S.A.', 'California Girls' eller 'I Get Around'?"
Capitol Records forstod den ikke.
De var bekymrede for pladesalget og den kommercielle succes.
Men vi var ved at blive voksne.
Capitol Records havde tidligere stået for vores PR.
Men de vidste ikke, hvad der skulle gøres.
Vi havde brug for nogen, der forstod, at Pet Sounds var en evolution.
Derek Taylor var fantastisk. Han havde været The Beatles' publicist.
Så flyttede han til USA og blev vores publicist.
Det var Derek Taylor, der fandt på at kalde Brian et geni.
Brian, popgeni!
Kigger man på The Beach Boys' historie,
er der en evig kamp mellem Brian og alle andre.
Jeg tror til dels, han blev stemplet som geni,
på grund af sine psykiske problemer.
Brian var tilbagetrukket og ensom.
Det har styrket indtrykket af, at han var et musikalsk geni
og fået folk til at tænke:
"Han er en enspænder og skiller sig ud fra gruppen."
Det er ikke fair over for dem.
Jeg er kæmpe fan af Brian Wilson.
Men hvert eneste bandmedlems musikalitet er vigtig.
Havde vi ikke haft talentet, kunne vi ikke have sunget de sange.
Brian var heldig, han havde vores stemmer, der kunne synge hans drømme.
Da vi var færdige med albummet, talte jeg med Derek Taylor,
og han sagde: "Hvorfor kommer du ikke til England og promoverer Pet Sounds?"
Jeg sagde: "Men det er ikke ude."
"Tag det med alligevel."
Der var en fyr, der var berømt
og meget gerne ville være med i The Beach Boys, Keith Moon.
Han dukker op i min suite.
Han siger: "Jeg tager dig med rundt i England,
og præsenterer dig for alle."
Jeg gav nok 20 interviews.
Jeg var en helt.
"Hej, jeg har det nye album. Det hedder Pet Sounds."
Sidst på ugen kommer jeg tilbage til hotellet.
"Du må hellere gå op til suiten."
"Hvorfor?"
"Lennon og McCartney venter på dig. De vil høre Pet Sounds."
"Hvad? Jeg har ikke været i bandet så længe."
De var iklædt edwardianske jakkesæt.
De spillede albummet et par gange.
Jeg tænkte: "Pokkers. Det er det bedste album nogensinde.
Hvad fanden gør vi?"
For det er musikalsk nyskabende.
Jeg græd første gang, jeg hørte "God Only Knows".
Jeg græd, når jeg tænkte på teksten.
Når vi lytter til Pet Sounds nu
og til orkestreringen på den, tænker folk: "Ja, den er god."
Men de glemmer, han var den første, der gjorde det.
Brian strukturerede den på en måde, der ikke tidligere var brugt i popmusik.
Brian besluttede sig for ikke at leve op til lytternes forventninger
for kunstens skyld, og det gik ikke ubemærket hen.
Paul McCartney sagde, "God Only Knows" var den perfekte sang.
Så fik de travlt med deres næste album.
Ny LP fra Beatles på vej
Det er mere interessant ikke at se det som en konkurrence,
men mere som et samarbejde.
Det sunde samarbejde udviklede musikken. Det udviklede kulturen.
Det udviklede det, rockmusik betød og kunne være.
Jeg har tit tænkt på, hvis de ikke havde haft hinanden,
ville deres musik så være blevet så god?
BANEBRYDENDE The Beatles Går Fremad
Men Sgt. Pepper's blev en større kommerciel succes end Pet Sounds.
BEATLES TOPPER 200 MILLIONER
Én af The Beatles' store bedrifter er,
at de udviklede sig og udfordrede igen og igen.
Men de gjorde det gradvist.
De gjorde det som en gruppe, der alle ville det samme.
Men med Pet Sounds var der et spring fra det ene
til pludselig noget helt andet. I modsætning til The Beatles.
BEACH BOYS SKIFTER STIL
BRIAN WILSON er måske et geni til arrangering,
men hans tekster kan være virkelig dårlige.
Pet Sounds var så anderledes
sammenlignet med de pæne, kommercielle album,
vi havde lavet,
som havde været en succes for Capitol, og de ville have mere.
Så i stedet for at promovere Pet Sounds i USA,
udgav Capitol den første Best of The Beach Boys
og promoverede den.
Den solgte hurtigt guld.
Og de promoverede ikke Pet Sounds, for den var ikke kommerciel nok,
og folk ville ikke forstå den.
DEN FINESTE LYD PÅ STEREOBÅND
At kalde dem USA's største surfingband var latterligt
set i lyset af, at ting som Vietnamkrigen,
studenterdemonstrationer og borgerrettighedsbevægelsen
var det, der optog samfundets unge.
Det var bestemt ikke den idylliske kultur, vi sang om i de tidlige 1960'ere.
Han kunne ikke forstå det.
Han havde lagt hele sit hjerte og sjæl i denne plade,
og så syntes folk ikke, den var særlig god.
Pet Sounds fik ikke samme kommercielle modtagelse, som den fik af kritikkerne,
og det sårede Brian.
Han var i en meget sårbar fase af sit liv.
Hele mit liv afhang af The Beach Boys' succes.
Det påvirker mig meget, hvad folk tænker.
Jeg sagde: "Jeg vil lave noget, folk har respekt for.
Ikke kun pladebranchen, men offentligheden."
Lad mig høre orglet.
"Good Vibrations" var meget skizofren.
Den blev indspillet i tre forskellige studier.
Stop lige.
Man kunne sikkert få 500.000 dollars bare for optagelsen nu.
Han gik virkelig efter det, han gik efter.
Hvem i alverden finder på at bruge en theremin
på en popplade?
Lad os starte forfra. Det er godt.
Okay. Optagelse 25.
Med "Good Vibrations" var vi i studiet i tre måneder.
Det er der ingen, der er.
Mange af de andre sagde: "Han er tosset."
Det sagde jeg aldrig.
Jeg har altid haft respekt for Brian Wilsons genialitet.
Langt om længe var den klar til, vi kunne synge på den.
Mike kører til studiet, men har stadig ikke skrevet teksten.
Hans kone, Suzanne, sidder i passagersædet.
Mike kører og dikterer samtidig ordene til hende på vej til studiet.
Den tog os kun to aftener at synge.
Det tog Brian flere måneder at mikse den.
Han brugte lang tid på den, og jeg forstod ikke hvorfor.
Men sådan var Brian.
Den nye sang vil fylde popverden med forundring
Den hedder "Good Vibrations" og bliver måske årets hit
Da jeg hørte den, sagde jeg: "Sådan. Det er et monsterhit."
Den blev et monsterhit.
Endnu en gang viste vores skrivesamarbejde sig at være ekstremt succesfuldt.
Brian Wilsons dukker?
Er The Beach Boys for afhængige af lydgeniet Brian?
Problemet var, Brian blev hyldet som geni,
men der var ingen anerkendelse til resten af bandet
eller Mike Love for sangskrivningen.
Det havde været rart, hvis virkeligheden var blevet fremlagt.
Så havde det nok også været nemmere for Brian at blive kaldt et geni.
I 1966 var vi på turné.
Og selv om Pet Sounds ikke klarede sig godt i USA,
klarede den sig rigtig godt i England.
Vi blev stemt ind som nummer et. The Beatles var nummer to.
De elskede os,
og "Good Vibrations" røg ind på en førsteplads derovre.
Så vi følte os presset til at levere noget fantastisk
på det næste album, Smile.
Vi havde travlt med at turnere, så jeg skrev ikke med ham på det tidspunkt.
Det gjorde Van Dyke Parks.
Enogtyve. Optagelse 250.
Meget musik passerer mig,
men jeg kan lide The Beach Boys, på grund af deres beskedenhed.
Jeg skrev nogle tekster for Brian,
og det har været min bedste mulighed i byen.
Jeg mødte ham i Terry Melchers have.
Jeg tænkte: "Wow. Han taler virkelig fedt."
Jeg sagde: "Vil du skrive nogen tekster med mig?"
Han svarede: "Jeg kan prøve."
Dengang blev der taget mange stoffer.
Jeg tog mange stimulerende piller,
for jeg mente ikke, jeg selv havde energi.
Så jeg tog pillerne og de ville...
Du ved, sådan.
Jeg tog pillen. Jeg har det fantastisk.
Van Dyke Parks og jeg tog opkvikkende piller og skrev sange sammen.
Vi skrev og skrev.
Det var langt forud for vores tid.
Det var den mest avancerede musikalske eksperimenteren
inden for popmusikken.
VOKALINDSPILNING SMILE SEPTEMBER 1966
Der bevægede vi os ud på dybt vand.
Han fik det svært med sig selv, men musikken var alligevel fantastisk.
Jeg var temmelig langt ude på det tidspunkt.
Musikerne skulle have brandhjelme på.
Jeg bad en fyr komme med en spand med brænde,
så der lugtede af røg i studiet.
Jeg var sindssyg.
Tilfældigvis var der brand i en bygning længere nede ad gaden samme dag.
Jeg begyndte at tro, vi på mystisk vis var skyld i branden.
Jeg var millionær og havde mange penge, så jeg kunne købe en masse stoffer.
Og de fuckede...
Jeg kunne købe en masse stoffer, og de ødelagde mig.
De ødelagde min forstand.
Han var meget paranoid og følsom.
Men jeg mødte op som en af tropperne og sang baggrundsvokalen.
Jeg sang på mange af de sange.
Folk siger, at Mike ikke var støttende.
Og visse ting støttede han ikke.
Det omfattende stofmisbrug
og Van Dyke Parks syreallitteration, som jeg kaldte det.
Jeg var ikke tæt på de andre fyre.
Jeg måtte forsvare mine tekster.
En dag sagde Mike Love: "Forklar det her.
'Igen og igen skriger kragen: "afdæk kornmarken."'
"Hvad betyder den tekst?"
Han sagde: "Det aner jeg ikke."
Jeg sagde: "Præcis."
Han mente ikke teksterne var relaterbare.
Jeg var vild med dem.
Så kunstneriske og abstrakte.
Det gik op for mig, at Brian og Van Dyke formulerede en slags ny poesi.
Men måske passede det ikke til The Beach Boys.
Måske ville det passe bedre på Brians eget album.
Jeg ville lave min slags musik, og de ville lave deres.
Det var et tovtrækkeri. Det føltes, som om det blev revet i stykker.
Det var en meget kaotisk og turbulent tid for ham,
og han kunne ikke færdiggøre Smile-projektet.
Han tog Smile-båndene og lagde dem på hylden.
Det var for meget for ham.
Han lagde det væk.
Jeg tror primært, det var frygten for, musikken ville blive afvist.
Jeg mente, det var upassende musik for os.
Upassende for dig eller The Beach Boys?
For The Beach Boys.
Hvad var upassende ved det?
Idéerne bag sangene var for mærkelige.
De handlede om ild og elementerne. Jeg smed det væk. Skrottede det.
Vi var ret udmattede.
Så vi besluttede at bygge et studie hjemme hos Brian.
Og vi fandt hinanden igen
og begyndte at nyde det, vi lavede.
Næsten som at starte forfra.
Så vi lavede et lille album, der hed Smiley Smile.
Der er nogle skøre sange på albummet.
En af sangene handler om din yndlingsgrøntsag.
Jeg ved, det lyder skørt.
På Smiley Smile skinner denpsykiske ustabilitet igennem.
Den er mærkelig og sær.
Der tænkte jeg: "Det her er anderledes."
Er man til eksperimenterende lyde
eller uforudsigelige musikalske oplevelser,
er det album en uforudsigelig musikalsk oplevelse.
Brians opfindsomhed og besættelse af at skubbe til de musikalske grænser
hjalp dem videre til et nyt niveau.
Men det er risikabelt at lave sådan et spring.
Man kan fuldstændig miste sin fanbase, fordi springet er for stort.
Det længe ventede album tog The Beach Boys et år at lave
Man undrer sig over, hvad de har brugt tiden på
Jeg skrev meget og lavede mange plader. Og sang virkelig meget.
Jeg var udmattet og trak mig tilbage.
Han nåede et punkt med The Beach Boys,
hvor de ikke længere var vilde med den musik, han ville lave.
De skændtes hele tiden.
Og Brian sagde: "Lad dem gøre det selv.
Så kan de se, hvor svært det er."
Selv om han var manden bag musikken,
havde han pludselig ikke deres fulde støtte.
Og fordi det var hans familie, var det sværere for ham
og måske mere psykisk belastende.
Mange kunstnere, der får stor kommerciel succes,
glemmer, hvorfor de startede i musikbranchen.
Hvorfor de laver musik.
Pludselig bedømmer de deres succes gennem pladesalg
mere end noget andet.
Monterey Pop Festival løb snart af stablen.
MONTEREY POP FESTIVAL 3 GODE DAGE
De var hovednavnet lørdag aften, men de aflyste.
DEREK TAYLORS STEMME
Jeg fattede det ikke. Ingen fattede det.
Det var et vendepunkt. Hvem ved, hvad der ville være sket?
MONTEREY POP FESTIVAL JUNI 1967
Det var The Who, Janis Joplin sammen med Hendrix.
Jefferson Airplane og selvfølgelig The Dead.
Psykedelia havde slået igennem, og pludselig var det en ny æra.
Monterey Pop ansås for at være et kulturforandrende øjeblik,
og de var der ikke.
Fordi vores liv var så kaotiske, gik vi glip af den mulighed.
De fulgte ikke med tiden,
og de fulgte ikke med i den rigtige retning.
I de tidlige 1960'ere havde de repræsenteret den californiske drøm.
Men i slutningen af 1960'erne var den drøm ændret,
og de lavede aldrig et stort nok skift udadtil
til at følge tiden.
KRAFT MUSIC HALL TV-OPTRÆDEN 1969
På det tidspunkt udkommer noget af det mest kulturelt relevante musik
i amerikansk historie.
Sange om kampen for borgerrettigheder, om identitet,
om politisk frihed.
Deres image var så langt, man kunne komme fra den nye kultur.
Og så var der Dennis.
Hej. Jeg hedder Dennis Wilson. Jeg laver rock and roll-plader.
Han blev mere en typisk 60'er-rockmusiker fra LA.
Dennis var en del af den scene.
Han var en del af Laurel Canyon-miljøet.
En del af den alternative kultur på Sunset Strip.
Han var bare vild.
Det er interessant,
at det var ham, der præsenterede os for ting som meditation.
Selv når han var fuld, sagde han: "Lad os meditere."
En dag samlede Dennis et par blaffere op på Sunset Boulevard
og tog dem med hjem.
Han fortalte pigerne, han havde en guru, det var Maharishi,
som havde lært os alle at meditere.
MAHARISHI INDISK GURU
Og de sagde: "Vi har også en guru.
Han hedder Charlie Manson."
Jeg mødte ham kun én gang,
og det var nok for mig.
Manson var en aspirerende sangskriver.
Så Dennis og Charlie begyndte at skrive sammen.
Og The Beach Boys udgav en af Mansons sange som B-side,
"Never Learn Not To Love".
Man kan tale om Manson på mange måder. Han er en del af den californiske drøm.
Han ville have Hollywood-drømmen. Han ville være rockstjerne.
Han ville gennem Dennis nå Terry Melcher.
Dennis præsenterede Manson for Terry Melcher.
Men Terry afviste ham.
Og så skete det, der skete.
I noget, der beskrives af efterforskerne
som et mærkeligt religiøst ritual,
blev fem personer, herunder skuespillerinden Sharon Tate, fundet døde.
Manson tog over til huset, Terry plejede at leje, men han var flyttet.
Sharon Tate og fire myrdet
Der fik han de mennesker dræbt.
Det var forfærdeligt.
Det tyngede Dennis meget,
for han havde hjulpet med at introducere ham for vores verden.
Han har altid haft det dårligt over det. Det var ikke hans skyld.
Det var en vanskelig tid for os, og Murry må have troet, det var slut.
Murry havde jo overtaget forlaget.
Han overtog hele kataloget.
Han havde sagt, han ville sælge kataloget tilbage til os,
men det gjorde han ikke.
Brian fik et opkald, og hans far sagde: "Jeg har solgt kataloget."
Brian sagde: "Har du solgt mine sange? Hvordan kunne du gøre det?"
Brian var virkelig såret.
Det var meget svært for ham.
Murry tænkte bare: "De har succes en vis tid,
og så bliver de glemt, ligesom alle andre kunstnere.
Jeg tager pengene."
Jeg skrev teksten til mange sange, som Murry ikke krediterede mig på.
Jeg blev snydt af min onkel.
Men min fætter havde psykiske problemer,
og han havde ingen kontrol over sin far.
Hvad kan man så gøre?
Brian og Murry ejede begge halvdelen.
Men hvad kan man gøre? Lægge sag an mod sin far?
Nej. Det ville han ikke.
Det sårede ham virkelig, og han lå i sengen i tre dage.
Efterdønninger af LSD'en dukkede op.
Jeg tænkte: "Jeg er usikker. Jeg kan ikke klare det.
Jeg gemmer mig i soveværelset."
Brian havde det vanskeligt.
De andre var der alle sammen, og han sagde: "Jeg bliver i sengen."
Da vi indspillede i hans hjem i Beverly Hills,
ville han ikke komme ned og deltage.
Jeg tog over til ham dagligt og spurgte: "Hvordan kan jeg hjælpe dig?"
Glem indspilningerne.
Jeg ville give hvad som helst for, min bror fik det godt.
Det gjorde ondt at se Brian have det sådan.
Det var på det tidspunkt, Brian bad mig om at hjælpe til med at producere.
Carl var Brians protegé.
Efter at have brugt årevis i studiet med The Wrecking Crew, var Carl klar.
- To. En, to, tre. - Jeg havde været bandets leder,
siden han holdt op med at turnere.
Så det var helt naturligt.
Da Brian holdt op med at producere,
åbnede det døren til en mere demokratisk proces i studiet.
Dennis skrev sange.
Bruce Johnston og Al Jardine producerede.
Jeg skrev også mange af de sange.
Men Dennis' musik udviklede sig til noget helt utroligt.
"Forever" var en af de fantastiske sange, Dennis skabte.
Den blæste os helt bagover.
Dennis havde skjulte talenter.
Jeg tænkte: "Jeg vidste ikke, han var så god til at spille på klaver."
Han skjulte det.
Det var svært for ham, da de voksede op.
Han stod i skyggen af Brian og prøvede at hamle op med ham.
Men da Dennis blev ældre, følte han sig tryg nok
til at vise, hvem han var som musiker.
Når man hører pladerne fra de sene 1960'ere og tidlige 1970'ere,
lyder de som et andet band.
Det er grunden til, de ikke var populære. Folk vidste ikke, hvor de havde dem.
The Beach Boys har forandret sig siden surfingdagene
The Beach Boys havde cementeret deres lyd på de tidlige plader.
Ligesom et boyband eller børneskuespillere,
der ikke kan ryste den første succes af sig.
Beach Boys venter på en bølge
Det plagede dem,
fordi ens selvforståelse begynder at lide under det.
Min opfattelse af deres karriere har altid været:
"Vi havde brug for det for at blive dem, vi er, men hvem er vi egentlig?
Hvem er vi som kunstnere?"
Det tror jeg altid, de kæmpede med.
Vi syntes, sangene var fantastiske.
Det gjorde offentligheden ikke.
Vi var nede på 5.000 dollars per koncert. Er det ikke utroligt?
Vi kæmpede virkelig.
Vi gjorde, hvad vi måtte for at overleve.
Vi var ikke længere Beach Boys. Vi var mænd.
Vi forsøgte at ændre navn.
Jeg sagde: "Lad os kalde os 'Beach'"
Det ville aldrig fungere. Men Al havde ret.
Det var ikke cool at lytte til The Beach Boys.
Vi ville genopfinde os selv.
Bryde ud af Beach Boys-universet.
Albummet har "surf" i titlen,
men Surf's Up handler ikke om at surfe, eller alt er fint.
Den første sang på pladen hedder "Don't Go Near the Water".
Vi følte, vi lavede seriøs musik.
Men det hjalp ikke på pladesalget.
Vi havde brug for en ny lyd.
Tidligere havde Brian været den musikalske leder.
Men han mødte ikke op til indspilningerne.
For at redde gruppen måtte der gøres noget,
der skulle flere mennesker med.
Ricky Fataar og Blondie Chaplin var en del af gruppen The Flames,
og vi mødte dem i London.
Beach Boys tilføjer to; vil ændre lyden
De mente, Blonds og jeg skulle være med i bandet,
og jeg syntes, det var en absurd idé.
Det virkede umuligt, fordi de var en sammentømret familie.
Det var svært at tilpasse sig, da vi kom med i bandet.
Det var en god oplevelse at være sammen med dem, når vi arbejdede.
Det var ikke lige så funky, som vi var vant til.
Ikke funky på vores måde.
Da vi kom med, blev musikken lidt hårdere.
Vi spillede mere intenst live, end de var vant til.
Det er ikke en kritik.
Men det gik ikke så godt.
Det var ikke længere kæmpestort. Der var virkelig kommet ro på.
Det gik ned ad bakke.
Vi sang på sidste vers.
Vi følte, vi måtte tage væk og genopfinde os selv.
Vi havde aldrig indspillet uden for USA.
Så vi tog til Holland.
Vi var tro mod musikken, men befandt os i en nedadgående spiral.
Hvor er Beach Boys?
De gik fra at være en af verdens mest kendte popgrupper
til slet ikke at være aktuelle.
Gruppen var ikke styret af en fælles tankegang, der gav mening.
ER DET SLUT?
Uden vi vidste det, besluttede Capitol at udgive en stor "Best of".
Tyve af dine yndlingshit med Beach Boys, nu samlet
på en fantastisk dobbeltplade kaldet Endless Summer.
20 ORIGINALE HITS
Sangene var fra de tidlige album.
De repræsenterede en æra af positivitet.
ugens plade
Og Endless Summer gik nummer et og blev et kæmpehit.
Pludselig var der en ny generation, der købte plader.
For dem var vi helt nye.
Deres positivitet giver folk lov til at flygte fra bekymringerne
og genbesøge de gode, gamle 60'ere.
Det image, vi flygtede fra, var det, der reddede os.
20 af dine yndlingshits
Det genstartede vores karriere.
Vi fik en chance til.
Man skal huske på, de altid havde været et band, der turnerede.
De er et af de få bands, der kunne genskabe deres lyd.
Beatles turnerede ikke længere, til dels fordi sangene ikke kunne spilles live.
Jeg kunne ikke spille halvdelen af det, The Beach Boys har indspillet.
Beach Boys Har Aldrig Været Bedre
Så begyndte vi at spille stadioner.
Beach Boys Rocker LA Forum
Rock: Første Koncert på Giants Stadium 61.128 mennesker
Beach Boys i Central Park 150.000 klappede i takt
Så startede det med de otte- til 80-årige.
Der kom både otteårige og 80-årige.
Det gavnede os,
at vores sange ramte unge mennesker, lige meget hvilken generation de var fra.
Det er fedt at være en del af det,
og det faktum, at min fætter Brian og jeg skrev nogle gode sange,
som folk stadig hører.
Men fordi min onkel Murry havde solgt kataloget,
ejede vi ikke sangene.
Så han snød sine sønner og børnebørn.
I starten var de afhængige af Murry.
Uden Murry havde Beach Boys ikke eksisteret.
Beach Boys-nostalgi
Men Murry var ikke fremsynet nok til at se, hvad kataloget ville indbringe.
De hundrede millioner af dollars.
Han solgte det for 700.000 dollars.
Da Murry ikke havde krediteret mig på de sange, jeg skrev med Brian,
så jeg ingen anden udvej end at lægge sag an.
Dårlige Vibrationer: Love Lægger Sag An Mod Brian Wilson
Der gik det hele tabt.
Beach Boys starter juridisk skænderi
Endeløs skuffelse Beach Boys' retsopgør i LA
Jeg sagde: "Øjeblik, gutter. Hvad sker der?"
Beach Boys i to retssager
Efter det gled vi lidt fra hinanden.
Der har været op- og nedture i vores forhold.
Og nu om dage taler vi ikke meget sammen.
Men hvis jeg kunne, ville jeg fortælle ham...
...at jeg elsker ham.
Og det kan...
...ingen ændre på.
Engang spurgte jeg Brian: "Hvorfor tror du, vi fik succes?"
Han sagde: "Fordi musikken fejrede glæden ved livet
på en enkel måde.
En meget direkte oplevelse af glæde."
Deres musik var en del af et udbredt ønske om
at tro på mulighederne i den californiske drøm,
selv hvis den ikke lå lige for.
Et band kendt for surfing, som ikke surfede.
Et band, der var synonymt med stranden,
som udgav sange om at blive på sit værelse.
De er meget mere komplekse, end de fleste giver dem anerkendelse for.
Der er en person med os i aften.
Det er hans skyld, vi overhovedet står her.
Giv Brian en hånd! Kom så!
VELKOMMEN TILBAGE
De lagde lydsporet til de bedste dele af livet.
Og deres lyd er helt unik.
PARADISE COVE, CALIFORNIEN 1962
Men ingen af dem ville have fået succes uden de andre.
PARADISE COVE, CALIFORNIEN 2023
Mange har en favorit i gruppen.
Men en gruppe er en gruppe.
The Beach Boys er en familiehistorie
med både op- og nedture,
men det positive opvejer det negative.
TIL MINDE OM
Velkommen!
Velkommen, alle 400.000 af jer, på denne smukke dag.
Det glæder os at kunne præsentere de enestående Beach Boys!
Mange tak.
Nyd fyrværkeriet!
Endnu engang tak.
I 2000, 34 år efter det først udkom, fik bandet en guldplade for Pet Sounds.
To uger senere fik de en platinplade.
Det anses nu for at være et af de bedste album nogensinde.
Som et af de mest succesfulde bands nogensinde,
har The Beach Boys solgt over 100 millioner plader.
Til Jimmy
Tekster af: Nadja la Cour