Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Styrken vår er harmonikk,
for det er en viss familiesammensetning.
Tre brødre, Brian, Dennis og Carl,
vår fetter Mike Love og vår gode venn Al Jardine.
Min type familie.
ANAHEIM, CALIFORNIA 3. JULI 1976
Mine damer og herrer,
ønsk dem velkommen, fra Sør-California,
USAs band, the Beach Boys!
Jeg liker det!
Det fins ingen andre som dem.
De setter nye rekorder overalt.
Mine damer og herrer, the Beach Boys!
The Beach Boys sto for en slags fantasi.
Det var et rent California-fenomen.
Vi hadde jo kjent hverandre lenge.
Vi hadde et godt forhold til hverandre.
Og hadde vært gjennom mye.
Det er et mirakel at det har vart i 60 år.
Men suksessen bunner i at vi var en familie.
Da starter vi. Spill hardt og sterkt.
Se på meg på den biten.
Tjueåtte.
Når jeg vurderer alt vi har gjort,
så er the Beach Boys en familiehistorie.
MIKE LOVE FETTEREN
Det har vært oppturer og nedturer.
Vi har blitt dømt nedenom og hjem flere ganger.
Da jeg var liten, lærte jeg å synge flerstemt med familien.
BRIAN WILSON geniet bak
Det er lenge siden.
BRIAN WILSON ELDSTEBROREN
Jeg husker sangen, tekstene og mye moro.
Så stolt av brødrene mine.
En gang til fra starten.
En, to, en, to...
Det var to ting jeg ville gjøre i livet.
Det ene var at jeg ville bli psykolog.
Og baseballspiller.
DEN ELDSTE BROREN
Men musikk var aldri målet mitt.
Mamma og pappa spilte alltid plater.
Jeg sa: "Hva er det? Jeg elsker den lyden!"
MURRY WILSON FAR
Min far var låtskriver og hadde en liten R&B-hit.
Men mamma spilte piano, så hun spilte, og pappa skrev låtene.
AUDREE WILSON MOR
Så det var mye musikk i huset.
Mamma og pappa elsket gamle sanger.
Men jeg likte best rock'n roll.
CARL WILSON YNGSTEBROREN
Jeg glemmer aldri den følelsen. Den var elektrisk.
Jeg var så begeistret.
Jeg begynte å spille gitar på grunn av Chuck Berry.
Jeg tilbrakte lite tid med Brian.
Jeg hang med Carl, for han kunne jeg banke.
DENNIS WILSON BROREN I MIDTEN
Brians kjærlighet til musikken påvirket meg.
Jeg innså det da...
Vi pleide å synge trestemt i baksetet.
Da begynte vi tre brødrene å synge sammen.
Da jeg var rundt sju,
flyttet vi til et hus mellom Inglewood og Hawthorne.
Og rett over gata lå Wilsons hus.
DAVID MARKS NABO
Mens vi flyttet inn, kastet Carl og Dennis gamle bildeler
over gata.
De sa: "Inglewood suger. Hawthorne ruler!"
Slik møttes vi.
Jeg mislikte mor og far og var mye hos Wilsons.
Wilsons bodde i et rekkehus i Hawthorne.
Og garasjen var ombygd til musikkrom.
MIKE LOVE FETTEREN
Vi hørte på musikk og sang i timevis.
Årets høydepunkt var å dra til Mike Love
i jula, for familien hadde alltid en stor julesangfest.
LOVES HJEM BALDWIN HILLS, CA
Jeg vokste opp som fetter av Wilsons sønner,
og å synge flerstemt var en familiehobby.
MIKE LOVE 16 ÅR
Vi hadde både flygel, orgel og harpe i stua.
Jeg og Brian fikk god kjemi, for det var kun ett år mellom oss,
og vi likte mye av den samme musikken.
Mye doo-wop. The Everly Brothers.
The Four Freshmen.
The Four Freshmen var nok den beste kvartett-gruppa
i historien.
Harmonien var tett, og det ga varme og vibrasjon.
Det var veldig gøy å synge sammen.
Men Brian kunne faktisk høre akkordene The Four Freshmen sang.
Det var en helt annen verden.
Brian spilte piano i timevis hver dag
mens han gjennomgikk arrangementene til The Four Freshmen.
Jeg ga meg aldri...
BRIAN WILSONS STEMME
Før jeg visste at sangen jeg spilte, var lik den på plata.
Jeg gjorde det samme med 20 sanger,
og det ble min utdannelse innen harmonikk.
Senere laget han egne arrangementer.
Han ba meg synge en harmoni han komponerte.
Jeg ville leke, men han sa: "Mamma, si at Carl må synge."
Brian og jeg spilte fotball på high school.
Jeg hørte gruppa hans under allmøtet på skolen,
og det var da hodet mitt bare... "Wow!"
AL JARDINE KOMPISEN
Jeg spilte gitar og var veldig imponert av hans lille kvartett,
der broren Carl var med.
Brian sang falsett.
Vi burde samarbeide.
Vi møttes etter avgangseksamen.
Brian sa: "Jeg bør introdusere deg for brødrene mine
og fetteren min, for vi trenger flere stemmer."
Så han inviterte meg hjem, og alle bare klikket.
Som tangenter på et piano.
Nå synger vi det helt naturlig.
- Ikke hold igjen. - Ok.
Al Jardine var faktisk
den eneste med absolutt gehør, og som kunne endre harmonier
slik The Four Freshmen sang.
Glem tid og rytme, Daryl.
Bror, vi vil ikke bryte den rytmen.
Vi samlet oss rundt pianoet, Brian og brødrene,
pluss meg og fetteren Mike. Det var bandet.
Det første vi lærte
var en melodi som het "Their Hearts Were Full of Spring."
Brian sang den høye stemmen vakkert.
Og jeg sang basstemmen.
Carl og Al Jardine sang veldig vakkert og passet sammen.
Det handlet ikke bare om tonen, men om å passe sammen.
Du tilpasser din egen stemme for å skape gruppeharmonien.
Etter det sa vi: "Se opp for oss!"
"Vi harmoniserer godt!"
Så gikk vi på en måte den andre veien.
Carl og jeg var sammen hver dag etter skoletid.
Og vi hørte på mye moderne surfemusikk.
The Ventures.
The Marketts.
Dick Dale.
På high school viste de surfefilmer.
Det brukte de som bakgrunnsmusikk.
Surfing var en stor greie i Sør-California.
Du kledde deg og snakket på en bestemt måte.
Og en viss oppførsel.
Vi prøvde å surfe, men vi fikk det ikke helt til.
Jeg surfet på Manhattan Beach Pier.
Det var en stor dag på piren. Bølgene var enorme!
Men så mistet jeg brettet.
Og druknet nesten. Brian var knapt bedre.
Jeg prøvde en gang, og brettet traff meg nesten i hodet.
Jeg prøvde aldri igjen.
Vi var landkrabber, men Dennis var bedre.
Jeg likte å surfe.
Jeg skulket skolen og dro heller til stranda.
Jeg elsker havet.
Dennis og jeg dro til stranda...
MIKE LOVES STEMME
Da vi kom tilbake til Wilsons hus, gikk Dennis bort til Brian
og sa: "Kan vi ikke lage sangtekster om surfing?"
På den tiden var surfemusikk mest instrumental.
Bandene var instrumentalband.
Så jeg pratet med Brian og fant på dette:
Surfin' is the only life The only way for me
Now surf Surf
MEXICO BY
Første gang Beach Boys kom sammen for å øve...
CARL WILSONS STEMME
...var mor og far i Mexico by på forretninger. Vi fikk 200 dollar til mat.
Vi gikk fort tom for penger.
Jeg sa: "Brian, vi kan ikke bare sitte og synge."
Vi må leie noen instrumenter.
Jeg sa: "Min mor Virginia hjelper oss sikkert"...
AL JARDINES MOR
..."hvis vi synger for henne."
Vi sang "Their Hearts Were Full of Spring".
Det var vår yndlingssang. Og hun ble trollbundet.
Hun ga oss 300 dollar til å leie utstyr,
og sa: "Lykke til".
Jeg får frysninger av å tenke på det.
Sett på monitor.
Første innspilling av Surfin' & og øvelse
Altfor dypt.
Opp med hodet, og kjør på.
Murry og Audree var kun borte i to-tre uker,
men vi rakk å bli et band.
Han sa: "Pengene var jo til mat." Så hørte han en sang og sa: "Den likte jeg."
Onkel Murry fikk oss inn i studioet.
Ok, gutter! Første opptak av "Surfin'."
SURFIN'-ØKTER
Under første økt spilte Al kontrabass.
Jeg spilte akustisk gitar. Brian spilte trommer med en blyant.
Og Michael sang.
Vi kalte oss The Pendletones.
Alle surfere brukte sånne skjorter.
En fra plateselskapet sa: "Sangen heter jo 'Surfin'."
Hva med The Beach Boys?"
Ingen av oss likte det. Men vi ble ikke kvitt det.
Vi ga ut "Surfin'" på et lite, uavhengig selskap.
En måned senere var den på radioen.
En radiostasjon hadde premiere på fire sanger i uka.
Og den som fikk flest oppringninger, vant konkurransen.
Vel, vi hadde en stor familie.
De sa: "Ukas vinner er 'Surfin" med Beach Boys!"
Vi var himmelfalne.
"Surfin'" nådde andreplass i LA, og vi fikk spillejobber.
PRESENTERER THE BEACH BOYS
Vår første konsert var på nyttårsaften. Og midt oppi alt
begynte Dennis å bli dyktig på trommer.
Jeg var imponert.
Det startet så raskt
at vi ikke rakk å tenke på hva som skjedde.
Vi var på vei mot noe uten å vite det.
Vi hadde en hit, lå på topp ti i LA, og var kjempegira.
Men jeg følte... Jeg vet ikke.
Jeg tenkte jeg måtte fullføre utdannelsen.
Min bror er advokat.
Far har en master i business, og mor har...
Alle hadde utdannelse.
Jeg følte meg litt utenfor da.
Jeg forlot bandet for å ta eksamen. Den eneste gangen Brian ble sint på meg.
Jeg var ikke i bandet, men jeg var i kontakt med dem.
Jeg var vel tolv år. Carl og jeg spilte gitar hver dag etter skolen.
Vi utviklet vår egen stil.
Og Brian la merke til det.
Så plutselig...
DAVID MARKS NABO
Jeg var en Beach Boy.
I KVELD - SAMMY DAVIS JR. GJESTEARTIST - GEORGE SHEARING
Da "Surfin'" ble en hit, ville Brian gjerne ha en musikk-karriere.
Så pappa solgte firmaet og la alt til rette.
Så prøvde han å finne et plateselskap til oss.
Han besøkte alle plateselskapene i Hollywood.
Alle takket nei.
Til slutt hørte Nick Venet fra Capitol Records et opptak av låtene våre.
De hadde "Surfin' Safari"-demoen vår.
A&R/PRODUSENT, CAPITOL RECORDS
Og av og til vet du bare at en låt er en hitlåt.
Han sa: "Herregud! Disse låtene er ren dynamitt!"
Vi fikk platekontrakt hos Capitol Records. Det var stort!
- De hadde berømte artister. - Four Freshmen, Sinatra og Nat K. Cole.
Jeg ville droppe college, og brødrene mine ville droppe high school. Og vi sluttet!
Kun jeg slapp en rettsgodkjenning.
Jeg var 21, og de andre var en god del yngre.
Capitol Records fikk oss raskt i studio.
SURFIN SAFARI-ØKTENE JULI 62
Dennis, ikke glem siste verset. Ok?
Den første innspillingen var i kjelleren på Capitol Records.
Da setter vi i gang, 38221.
I starten var det egentlig ganske overveldende.
Bare det å se på innspillingsprosessen.
Vi spiller litt for fort. Ta det litt roligere.
Få følelsen på bassgitaren. Få i gang rytmen. Sånn, ja. 38221.
Brians briljante harmonier, mens jeg og Carl spiller garasjegrunge-gitarer.
Folk har aldri hørt noe lignende.
Ok. Dette blir første tagning.
Murry var manageren vår og flink til å promotere.
FAR/MANAGER
Han delte ut bilder til barn på parkeringsplassen.
Han promoterte oss så det sto etter.
Her er de med en ny hit, Beach Boys med "Surfin' Safari".
Jeg vokste opp i LA, men identifiserte meg aldri med strandkulturen.
Da jeg først hørte Beach Boys...
JOSH KUN - KULTURHISTORIKER VISEREKTOR KUNST, USC
...avviste jeg det.
LYTT til de FANTASTISKE SURFELÅTENE PÅ CAPITOL RECORDS
De var en del av PR-en
for en kultur jeg mislikte sterkt.
Utvalget av sanger. Måten album-omslagene ble fotografert på.
Det var oppkonstruert.
Og bildet av den hvite, blonde tenåringen fra Sør-California
tok av.
THE RED SKELTON HOUR FØRSTE NASJONALE TV-OPPTREDEN
Men lytter du nøye, hører du at det dreier seg ikke om det.
Det handlet om mer enn surfing.
De var med på å skape en California-drøm.
Jeg vokste opp i Detroit. Jeg hadde en avisrute om vinteren.
Jeg gikk til skolen om vinteren.
Og i helgene så jeg Beach Blanket Bingo eller en annen slik film.
Så jeg var klar over at det fantes steder som var varmere.
PRODUSENT, MUSIKER
Men de mest veltalende talspersonene for California-drømmen
var The Beach Boys.
De fikk meg til å ville dra til det stedet der de hadde biler
og jenter i bikini og surfebrett.
Og sol og varme. Jeg ville så gjerne være en del av det.
Oppveksten min var religiøs,
så jeg hørte mye gospelmusikk. Men mor lot meg spille Beach Boys...
PRODUSENT, SANGER, LÅTSKRIVER OneRepublic
Hun syntes de var positive.
Det var viktig for meg, fordi jeg ble tidlig besatt av
å komme meg ut av Oklahoma.
Jeg tror at særlig i innlandsstater midt i landet,
var appellen enda større, fordi det var eksotisk.
Et eksotisk lydbilde.
Musikken deres tar deg med på reise.
Du kan lytte til "Surfin' U.S.A.",
og geografisk sett er hjernen din i solfylte Sør-California.
Den traff USA som en stor bølge.
De solgte et image, og musikken var levende, pulserende og spennende.
Over hele verden hørte folk på Beach Boys.
Kanskje jeg ikke skulle sluttet? Så fikk jeg en telefon.
Brian var fortvilet. "Jeg kan ikke gjøre dette."
Han sa: "Du må komme tilbake til bandet."
Brian likte ikke å turnere,
for han ville være hjemme, produsere plater og lage låter.
Jeg var den eneste Brian kjente som hadde full oversikt.
Jeg tenkte: "Bandet trenger meg virkelig."
Jeg savnet musikken. Så jeg sa: "Ok, Brian."
"Jeg er tilbake."
Dagen etter var vi på turné.
MIDTVESTEN-TURNEEN 1963
Da vi kom til Lake Minnetonka,
knuste folk vinduene og forsøkte å komme seg inn.
Og det er fortsatt en kø av biler et par kilometer nedover veien.
Første gang vi hørte jenter skrike, trodde vi det var brann.
Vi så oss rundt.
Vi hadde det bare kjempegøy.
Og i mellomtiden kunne Brian være hjemme og gjøre sin greie.
Han skrev massevis av sanger.
Og fordi vi var på turné,
var jeg ikke den eneste som skrev sammen med ham.
Han skrev ting med andre.
HAWAII-TURNEEN1963
Jeg likte å være på turne. Det var gøy.
Men Murry var ingen morsom road manager.
Murry hadde mye av æren for vår suksess.
Men Murry begynte å gripe inn i musikken.
Han kritiserte oss.
Han sa vi ikke ante hva vi drev med.
Hvis vi ville ha en type sound, ville han ha en annen type.
Han kom faktisk på scenen og justerte forsterkeren.
Jeg justerte den selvsagt tilbake.
Så kom han og skjelte meg ut for å ikke smile på scenen,
eller for å ha for lite diskant.
Til slutt ble jeg så lei av kjeftingen hans
at jeg sa jeg ville slutte.
Og Murry sa: "Hørte alle det? Han slutter."
Jeg var veldig glad i Murry, men det var ikke rettferdig.
Jeg var en arrogant 15-åring. Hva forventer du?
Så etter fire album med Beach Boys, var det over.
Brian var lei seg, for han visste hva konsekvensene var.
Han måtte turnere mer hvis jeg sluttet.
På high school sa en venn: "Jeg kjenner de som er i bandet Beach Boys."
EKS-PRESIDENT I BROTHER RECORDS
"Vil du se dem opptre?"
Jeg vokste opp i West Hollywood,
og der lå kafeen Pandora's Box.
Vi satt på første rad,
og jeg husker at Brian så på meg og sa:
"Kan jeg få en slurk av kakaoen din?"
Da jeg fikk koppen tilbake, sølte han på meg.
Det var morsomt.
Like etter datet jeg Brian.
Han hadde en flott personlighet og var morsom.
Men han var intellektuell når det gjaldt musikk.
På den tiden sang jeg med min kusine Ginger og min søster Diane.
Vi begynte å synge på Brian og Capitols låter.
Introduserer... THE HONEYS Ginger – Marilyn – Diane
Musikk var livet vårt.
Det betydde alt.
Brian sa han ville være hjemme og lage plater.
Og komponere.
Gutta forsto det ikke, for de elsket å turnere.
Men det var ikke morsomt for Brian.
Jeg prøvde å samarbeide, og jeg klarer det.
Men det er ikke så lett.
Når jeg er alene, kan jeg tenke.
Og jeg kan lage ting.
Musikk kan være helende.
Den gir meg ro til å skape eller gjøre det jeg må.
Jeg har jobbet med Brian,
og språket man må bruke for å nå ham, er musikk.
Da kan man komme nær ham.
Det er et hemmelig språk.
Og jeg tror Mike forsto Brians kompleksitet.
Brian var svært musikalsk begavet, mens jeg jobbet med tekster og konsepter.
Så det var et godt samarbeid.
Noen vil kanskje rakke ned på ham for at de tidlige sangene var enkle.
Men jeg mener det er en dyd.
Sanger om å ha det gøy, og om kjærlighet og ulykkelig kjærlighet.
Det var perfekt musikk for en tenåring.
Det kunne de forstå. De kunne føle det.
Det var det enkle som fikk oss i gang.
Med Brians fantastiske evne til å skrive melodier
og Mikes smarte måte å skrive tekster på,
fant vi en perfekt formel.
Men da det kom til å gå på scenen,
var Mike hovedsanger.
Han utviklet den rollen ganske tidlig.
Jeg tror nok Brian var melankolsk.
Så jeg supplerte Brians melankoli med min optimisme.
Alle i bandet likte at Mike var så morsom.
De ga alltid utløp for hverandre.
Brian mente at Mike var en topp frontfigur.
Personlig har jeg alltid foretrukket livemusikk foran studioet.
Du får ingen respons i studioet.
Men i livemusikk ser man effekten musikken har på folk umiddelbart.
Det er så positivt. Så mye glede.
The Beach Boys surfer på trendene
The Beach Boys kom inn i folks bevissthet
med surfemytologien og California-livsstilen.
Det vekket mange unges fantasier.
Vi som bodde i Nord-California,
hadde ofte sterke meninger om Los Angeles.
Men bandet hevet seg over det fordi de hadde Brian Wilson.
Han var imponerende dyktig...
Brian er leder, arrangør og komponist
...som produsent,
og selv om Brians musikk har påvirket meg mye,
ble også Brian påvirket av de fantastiske sangene de spilte på radioen på den tiden.
Phil Spector er 25 år gammel
PLATEPRODUSENT
og eier store plateselskaper og forlag.
Alle hitplatene hans
indikerer at Spectors beat ligger tett opptil tenåringenes ønsker.
Var Spector en stor inspirasjon for deg?
Tuller du?
Han var som en... Han var eneren.
Jeg satt i bilen med kjæresten min. Plutselig hører jeg på radioen:
"Da setter vi i gang 'Be My Baby' med The Ronettes."
Etter at han hørte "Be My Baby", spilte han den hver eneste dag.
Drev meg til vanvidd.
Phil Spectors musikk var uangripelig.
Han kunne sikkert mikse 25 instrumenter.
Han mikser alt til en lyd, og lyden kalles "Wall of Sound".
Det gikk inn i sjelen.
Da Brian hørte "Be My Baby",
sa han: "Jeg må ha det bandet."
Jeg spilte på "Be My Baby"
med en gruppe studiomusikere kalt The Wrecking Crew.
Vi var bandet som lagde disse hitplatene.
Før det gikk de fleste studiomusikerne i dress,
og ingen røykte.
Her kom vi, og alle spøkte og var avslappet.
Men folk sa: "De vil ødelegge bransjen."
Phil Spector hadde tre keyboardister som alle spilte det samme.
Fem gitarister. Tre bassister.
Alle høres i alle mikrofonene.
Og han bygde denne monolitten av musikk.
Jeg klarte ikke å tenke som en produsent
helt til jeg ble kjent med med Phil Spectors arbeid.
Da begynte jeg å forstå poenget med alt.
Det er den generelle lyden.
Det er det de hører i de to og et halvt minuttene som teller.
Brian ville produsere sine egne plater, et stort steg på den tiden
Capitol Records motsatte seg det.
De var ikke sikre på at han virkelig kunne levere.
Når du er 21 år, spesielt den gang, måtte man ha en voksen i rommet.
Det fantes en metode.
Capitol ville ha sin egen person der inne,
så Nick Venet ble utpekt som produsent.
A&R/PRODUSENT, CAPITOL RECORDS
Men det var svært utilfredsstillende.
Spesielt for Brian.
Han gjorde egentlig ikke så mye annet enn å bare...
"Ok, første tagning..." Skjønner du?
Capitols tre innspillingsstudioer er de mest moderne i verden.
De ville ha oss i innspillingsstudioet sitt, men vi mislikte lyden der.
Jeg foretrakk studioet Western Recorders på Sunset Boulevard.
Så pappa fortalte Capitol at vi ville dra.
Murry diskuterte med Capitol i fem måneder.
Jeg kunne høre ham rope, men Murry fikk viljen sin.
Hadde han ikke stått bandet nær, kunne jeg kanskje overtalt ham.
Men han var i familie med dem, og hvis jeg sa han tok feil,
tok bandet det som en ærekrenkelse av familien.
Og fra da av produserte vi våre egne plater.
Produsert av: Brian Wilson
Under oppveksten i Kansas kjøpte besta de støvete platene brukt.
SANGER-LÅTSKRIVER, SKUESPILLER
Og jeg husker bare at jeg så Beach Boys og tenkte: "Hva i helsike er det?"
Da jeg startet å skrive låter, begynte jeg å høre mye på Beach Boys,
for jeg var besatt av harmoniene.
De viser virkelig hvordan det er når alle forstår rollen de må spille.
Det er noe med disse personene og måten de passet sammen.
De er alle en del av det.
Ta ut hvem som helst av dem, og du har ikke den lyden eller følelsen.
Jeg husker innspillingen av "Don't Worry Baby". Det var så vakkert!
Definitivt et vendepunkt for oss. Og for Brian.
Han visste nøyaktig hva han ville ha. Han lærte seg å bli produsent.
Men faren begynte å bli en hindring.
SHUT DOWN VOLUME 2-ØKTENE NOVEMBER 1963
- Sitt opp, Carl. Du er ansatt. Du ligger. - Den tar opp!
Ikke lett å håndtere sønner, så hvordan kan man være turnemanageren deres?
Og manageren deres i tillegg. Det var bare veldig vanskelig.
Han kunne komme på en konsert,
og ba Brian om ikke å bruke den lyden på bassen han ønsket å bruke.
Han ga oss signaler bakerst i salen. Han hadde lykt også.
Med lykten under ansiktet liknet han Boris Karloff.
Vi er unge gutter i et rockeband som vil ha en bestemt sound på scenen.
Og der sitter faren.
Sånn gjorde han: T for "treble", diskant. "Mer diskant!"
"Mer diskant", og også "mer ydmykhet". Det likte han å melde.
Hva er galt? Tjener du for mye, kompis?
MURRY WILSONS STEMME
- Syng fra hjertet. Kom an. - Greit.
Gjorde de noe galt, fikk de bot.
Eller hvis en av dem bannet. Det var bare så dumt.
Brian ville ikke alltid ha farens aksept. Men til sist ville han ikke høre på Murry.
For Murry laget musikk fra 30- og 40-tallet.
Brian sa: "Han er alltid så corny. Jeg orker ikke... Han er corny."
Guttene var rett og slett ikke lykkelige. Murry var også stort sett gretten.
Vi reiste til Australia på turne.
Det kan ha vært vendepunktet.
Bare mye krangling. Vi hadde mange diskusjoner med ham.
Til slutt sa vi: "Vi orker ikke å ha deg som manager lenger. Vi vil ha en ny."
Brian og jeg tok den avgjørelsen, og Murry overtok publishing-selskapet.
Han var ikke vår manager mer.
Murry beskyttet dem fra dag én.
Hadde ikke Murry vært der og beskyttet dem,
ville de neppe ha kommet dit de er nå. Helt sikkert ikke.
Så han ble veldig såret.
- Traumatisk. - Grusomt.
Det såret ham veldig.
Audree tok avskjedigelsen svært tungt.
For Murry bebreidet henne alltid. "Du var for snill med dem."
Jeg ville bare at de skulle bli bedre. Og sterkere.
Alltid ærlige.
Det fikk de ofte høre.
Jeg var aldri redd for brødrene mine, bare for faren min.
Han slo meg i ansiktet fordi jeg ikke tok oppvasken.
Skremte han dere begge?
- Av og til... - Det kom an på hva han slo oss med.
Han slo Carl med en tynn planke, og meg med en stor en.
Carl var minstegutten.
Og Brian... "Brian er annerledes, Dennis."
Så sa han: "Du tåler det!" Pang!
Han var svært voldelig,
og jeg tror det gikk hardt utover sønnenes selvfølelse.
Brian led av det på sin måte, og Carl på en annen måte.
Han utviklet en veldig forsiktig personlighet.
Mens Dennis var en rebell.
Da han vokste opp i Beach Boys, var han virkelig en tennplugg.
En skikkelig tennplugg.
På sett og vis var Dennis i søkelyset.
Han var gruppas sexsymbol.
Så vi andre var sjalu på ham.
Når jentene løp opp på scenen, var det Dennis de var ute etter.
"Kan du flytte bassen, Brian?"
Måten Dennis spilte trommer... De var hans. Det preget mange av platene også.
Han var så energisk. Mye kraft.
Han var en ekte "beach boy". Han surfet.
Han gjorde det vi sang om.
Men han ville heller surfe enn å være i studio.
Dennis hadde alle bilene og alle jentene. Hele greia.
Han likte å være en "beach boy".
Vi er the Beach Boys og vil takke alle...
Vi var på turné i New Zealand.
Vi gjorde noen innslag på radioen der,
og DJ-en sa: "Her er et nytt engelsk band som erobrer USA!"
Vi bare... "Greit nok."
Tre tusen skrikende tenåringer er på New Yorks Kennedy-flyplass
for å møte Beatles. Denne rockegruppa har overtatt
som de fremste innen musikalsk verdsettelse blant de yngre.
Jeg hørte dem først på The Ed Sullivan Show. Og jeg klikket helt.
Jeg var misunnelig.
Mine damer og herrer, The Beatles!
Vi var i en avsidesliggende del av verden, og de var på The Ed Sullivan Show.
Vi ble fullstendig overrumplet.
Vi ble ydmyke, fordi vi hadde vært på toppen det året eller så før.
Jeg ble veldig overrasket.
Jeg forsto ikke hvordan det kunne skje. The Beatles.
Musikken deres,
som "I Wanna Hold Your Hand"... Den var ikke så bra.
Men som de skrek!
De solgte også et image, men med en annen tilnærming.
De var litt røffe, fordi vi var så... Raffinerte.
Alt med oss var helt perfekt. Skjønner du?
Vi var sangere, de spilte instrumenter.
Det var bare et helt annet energinivå.
Det fikk oss skjerpe oss.
Det fikk oss til å skjerpe oss i studio.
Vi startet å jobbe og ville ikke tenke på The Beatles. "Vi lager vår egen musikk."
Applaus for The Beach Boys!
Det er tøff konkurranse i musikkbransjen. Slik er det bare.
Du håper alltid sangen blir nummer én, men det er for mye konkurranse.
De fire gutta fra Liverpool er i gang igjen
foran tusenvis av skrikende fans.
Vi ga ut en sang. Så laget Brian en.
PAUL MCCARTNEYS STEMME
Det ble en slags rivalisering.
Man prøver å overgå hverandre hver gang.
Her er Beach Boys!
FØRSTE NR. 1-SINGLE
På vestkysten av USA ble en ny sound født.
Surfing-sounden. Det tok helt av der borte.
Og det ble en suksess her også.
Her er de med sin store hit...
FØRSTE TV-OPPTREDEN I EUROPA
The Beach Boys!
- Mike Love. - Brian Wilson.
Paul, Ringo.
Møt the Beach Boys MØT THE BEATLES
Beach Boys opptatt BEATLES EROBRER BY!
Mange grupper konkurrerer med oss, og de merker konkurransen.
Beach Boys tar innpå Beatles
T.A.M.I. SHOW OKTOBER 1964
De fleste vet dette, men hva heter dere?
- Al Jardine. - Takk, Al.
- Dennis Wilson. - Takk.
Brian Wilson.
- Carl Wilson. - Mike Love.
Jeg tror... Hva skjedde? Der er du!
Dere har hatt mange hit-låter.
Brian, hvem bestemmer hva som skjer videre?
Kanskje jeg. Jeg vet ikke.
Jeg skriver og produserer låtene, iallfall.
Har du...
Mye dreide seg om ham med årene.
Fordi Brian kunne skrive. Han kunne arrangere.
Han kunne synge. Han kunne spille instrumenter. Han kunne gjøre alt.
Men andre ting i livet var vanskelige for ham.
Når du turnerer, forandres alt raskt. Han var rett og slett ikke skapt for det.
Han var hjemmekjær.
Det tærer på kroppen din, familien din, din mentale helse,
din fysiske helse.
Det er ikke naturlig.
Og hvis du er hjemmekjær, vil det ødelegge deg.
Jeg husker at han gråt en morgen.
Og han sa: "Jeg orker ikke mer."
I desember 1964 skulle vi fly til Houston.
Han fikk nervøst sammenbrudd på flyturen.
Vi satt ved siden av hverandre.
Jeg var livredd for broren min.
Å se broren min i en situasjon der han var redd.
Da vi landet, ville han hjem.
Vi var gift, men det er rart at han ikke ringte meg.
Han ringte moren sin.
Han dro hjem til dem.
Dagen etter hadde han det bra igjen.
Han sa: "Jeg klarer det bare ikke lenger, Mar."
Da vi kom hjem fra 1964-turneen, sluttet jeg.
Jeg sa at jeg ville bli hjemme og skrive musikk for dem,
og de kunne turnere. Men de sa nei.
Michael var veldig opprørt. Han hadde tårer i øynene.
Det var ikke morsomt å forholde seg til, men som fetter eller venn...
Han trenger ikke gjøre noe hvis han ikke vil,
eller om han ikke klarer det uten å skade seg selv.
Så vi ble enige om at han skulle forlate turnégruppen
og fokusere mer på innspillingsdelen.
Sjette opptak.
Tanken var at Brian skulle ha sporene klare, så vi bare trengte å synge.
Da kunne vi dra hjem og gjøre vokalen.
Vi var travle. Så han hyret the Wrecking Crew.
Det er veldig skremmende som produsent.
Spesielt hvis the Wrecking Crew kommer.
"Alle i dette rommet er bedre musikere enn meg!"
Vi var kanskje 12-15 år eldre enn Brian.
Og vi tenkte det var en god klient. Capitol Records.
Men Brian hadde noe spesielt på lur,
for vi trengte ikke å finne på så mye
for ham som for andre grupper.
Og han laget deler selv.
De var ikke særlig godt skrevet,
så jeg tenkte at han var uskolert. Men andre grupper gjorde ikke slikt.
Brian visste hvordan han skulle takle oss og formidle det han ville.
Han bare tok styringen. Han var sjefen.
Jeg kunne ikke tro hvor mye bedre det var å lage musikk når jeg hadde tid til det.
Jeg følte ikke at jeg ble presset til å lage noe på en unaturlig måte.
Men vi måtte finne en ny Beach Boy.
Glen Campbell var i Wrecking Crew-bandet.
Hvorfor ringer vi ikke Glen og spør ham?
Han ba meg spille bass og synge tenorstemmen.
Jeg kunne ikke alle ordene, men det gikk greit.
Han var studiomusiker. Så han ante ikke hva berømmelse var.
Da han gikk ut av omkledningsrommet, ble han vettskremt av en jenteflokk.
Jeg var på vei tilbake til bilen, og det kom en gjeng skrikende tenåringer.
Og de rev av meg skjorten og noen hårlokker. Det var veldig rart.
Fra den dagen av var jeg alltid først i bilen.
Heldigvis hadde Brian Wrecking Crew, for når vi kom hjem fra turne,
kunne jeg hvile litt.
Vi var utslitt.
Jeg er klar nå! Unnskyld, Brian. Bra tone?
Carl pleide ofte å komme og spille med oss.
Men han var den eneste.
Jeg så opp til dem. Og det var spennende,
fordi vi øvde mye mer den første tiden.
Etter hvert ble det mer en eksperimentell type opptak, prøving og feiling.
Ting var i ferd med å utvikle seg på en organisk måte.
Jeg elsket å være en del av det.
Carl var veldig musikalsk.
Han spilte jo sologitar. i tillegg sang han som en engel.
Carl var den snille. Og, du vet, sjenert.
Men han hadde et hjerte av gull.
Og han ble limet i Beach Boys.
Min rolle i bandet har alltid vært en støtterolle.
Det har endret seg fordi, med vår utvikling, og at Brian sluttet å turnere,
så tok jeg over som leder av bandet.
The Beach Boys ble i praksis til to grupper.
Innspillingsgruppen og turnégruppen.
Brian var glad som en lerke.
Han slapp alt presset.
Neste gang han ringte, gledet han seg til vi kom hjem,
så han kunne spille inn neste plate.
HELP ME RHONDA-OPPTAKENE FEBRUAR 1965
- Hva er galt? - Jeg vet ikke.
Vi gikk inn i studio for å spille inn vokalen til "Help Me, Rhonda".
Jeg slet med denne ene delen.
Al, du bommet på synken.
- Kjør! - En gang til.
Du har den nå.
Slapp helt av.
Murry kom inn og ville produsere bandet.
Det ble ubehagelig.
- Har du den? - Ja, Murry.
Du ler, men vet hva jeg mener.
Synkoper litt.
Han var full.
Og Brian var knallbra i studio.
Gi ham sporet, Chuck.
La ham synge den en gang.
Skal jeg gå, Brian?
Nei, bare la ham synge det.
- Din mor og jeg kan dra. - Er du virkelig full?
Begge prøvde å produsere låten for meg.
Og det var da de på en måte ble uvenner.
Jeg føler meg på en måte ansvarlig, men ikke vet jeg.
- Chuck, skru ned. - Brian, jeg er også et geni.
- Kjør på. - Skru ned monitoren hans.
Murry var sjalu på Brian.
Det tok tid før jeg innså det. Men da fikk jeg litt sjokk.
Brian. Glem hvem du er litt.
Tenk på hvem du er.
Murry ønsket så sterkt å være låtskriver og bli anerkjent.
- Skal vi starte? - Dere tjener for mye,
og tror dere kan lage en hit av alt.
- Brian... - La meg spørre...
Kom an.
Jeg vil ikke krangle. Jeg vil bare spille inn dette.
Siste gang jeg hjelper dere med å mikse.
- Hvorfor det? - Når dere blir så store
at hjertet ikke er med, går det nedover.
- Nedover? - Nedover!
Sønn. Jeg er lei for det.
Jeg har vernet deg i 22 år, men du må kunne høre på en intelligent mann.
Drar du nå?
Vil du kjempe for suksess, gir jeg alt.
Nei, det vil vi ikke.
- Dere tror dere er best? - Nei, da.
Chuck og jeg laget hit etter hit
på en halvtime. Dere bruker fem timer.
- Nye tider. - Vet du hvorfor?
Dere tror dere har et image. Aldri glem det.
Det er nye tider.
Vi har lært, til en forferdelig og brutal pris,
at svakhet ikke skaper fred.
Og det er denne lærdommen som har ført oss til Vietnam.
Kulturen var i endring på alle mulige måter.
Den psykedeliske opplevelsen er en reise
inn i de utallige galaksene av ditt eget nervesystem.
Gjentatt bruk av LSD kan endre hjernens funksjon permanent.
Oppskyting!
Det må være en million mennesker.
Frihetsmarsjen fra Selma til Montgomery er i gang.
Midten av 60-tallet var en utrolig rik tid rent musikalsk.
Alt åpnet seg.
Også oppvåkning av bevisstheten.
Samfunnet vil ikke la status quo fortsette bare fordi det er status quo.
Vi var på turné og kom hjem igjen.
AL JARDINES STEMME
Vi fikk indikasjoner på at Brian tok hallusinogener.
LSD og slike ting, som mange låtskrivere gjorde på den tiden.
Han kjørte meg rundt parkeringsplassen 20 ganger.
Han fortalte om den flotte turen han tok.
Ja. Jeg tok LSD, og det bare rev hodet av meg.
Du innser hva du er og ikke er, og hva du kan og ikke kan gjøre.
Og man lærer seg å se det i øynene.
Musikken var i endring. I utvikling.
Da kjører vi. Dette er bra nå. Opptak 43.
Brian hørte disse arrangementene i hodet.
Hvem vet hvor de kommer fra?
Hvem vet hva en arrangør hører?
De fleste arrangører har studert masse.
De vet hvordan partituret skal se ut.
Brian pleide å forklare det for oss.
Hemmeligheten er å gå...
Kan vi legge trykket der?
Det gjaldt å stille inn på det som han sa og spille det han ville.
Vi følte oss litt mer hjemme med Brian.
Han visste at vi var jazzmusikere.
Og gjorde som Phil Spector, i det at han ville bruke 3-4 timer.
Og han gjorde en hel låt.
Andre innspillingsdager rakk vi 3-4 låter på den tiden.
Forskjellen mellom Phil og Brian var at Brian fortsatt skapte noe nytt.
Han omskrev hele tiden seg selv.
Han visste hvor det bar hen, ikke vi.
Er du kreativ, ville han gitt deg den friheten til å skape,
og han kunne bruke det. Dyktige folk klarer å gjøre det.
Beklager, den henger etter. Den henger etter, Carol.
Takk for støtten. Vi ses neste uke, håper jeg.
Det er tid for den avsluttende finalen med Glen Campbell.
Glen Campbell hadde sine egne hitlåter da. Så han kunne ikke dra på turneer.
Mike ringte meg. "Du er i platebransjen."
PRODUSENT, MUSIKER
"Kjenner du en som kan vikariere for Glen i helgen?"
Så jeg ringte vel ti personer.
Jeg ringte tilbake og sa jeg ikke fant noen.
"Men det er ennå tid.
Jeg kan ta et fly og være vikar i helgen."
Slik startet det.
Jeg husker jeg var på Bruces hotellrom, og da lærte han å spille bass.
for å spille på scenen. Han kunne bare spille keyboard.
Jeg drømte om å tjene 250 dollar i uka.
Jeg tenkte: "Jøss."
Carl ringte meg. Han sa: "Kan du komme tilbake?".
Så jeg var der i to uker.
Carl sa: "Vi kan skrive ut en sjekk. Hva vil du ha?"
To hundre og femti dollar.
Jeg fikk en sjekk på 3000 dollar, for han trodde jeg mente per kveld.
"Greit", sa jeg.
Slik ble jeg med i bandet.
Min beste venn var Terry Melcher.
Terry ringte. "Min mor, Doris Day, har et utrolig stereoanlegg."
SKUESPILLER
Vi dro dit, og der var John og Michelle Phillips,
Mike Love, Brian Wilson, jeg, Doris, Terry Melcher.
Og vi lyttet til Rubber Soul.
Det var et vendepunkt i Beatles' verden.
Det var også et vendepunkt for Brian.
Jeg ble helt satt ut. Jeg ville lage en slik plate.
Alle sangene hørtes ut som som en samling folkesanger.
Han så på Rubber Soul som et tematisk album.
Et lys ble tent, og han begynte å drømme. Konseptalbum. Tematisk.
De vil konkurrere mot Beatles, men disse gutta har ennå stripete skjorter.
Jeg tror Brian så behovet for å droppe den identiteten.
Og ikke bli definert av eksterne merkelapper bandet hadde fått.
"Dette gjorde dere sist, og vi vil at dere skal gjøre det igjen."
Jeg gleder meg til å bare dra dit og kule'n.
Kanskje dere vil bli medlemmer av klubben vår.
En surfeklubb høres kult ut.
Utvikling er helt nødvendig, men du har en hit med en bestemt sangstil.
Og du har folk i bandet som bare:
"Folkens, dette kan vi. Vi vet at det fungerer. Vi lager en til."
Mange artister, når de må ta slike valg,
velger sjelden kunsten.
Al Jardine hadde en god idé: At Beach Boys
skulle spille inn en versjon av folkevisen "Sloop John B".
Den ble spilt inn av The Kingston Trio.
Fra min egen musikalske oppvekst. Jeg var med i en folkemusikkgruppe på skolen.
Vi kopierte The Kingston Trio note for note.
Men da Beach Boys ble dannet, forlot jeg den gruppen. Og det føltes ikke bra.
Jeg spilte sangen "Sloop John B" for Brian.
Han likte ikke folkemusikk i oppveksten.
Hans fokus var musikk, ikke historier.
Men vi satte oss ved pianoet, og jeg foreslo å gi den et Beach Boys-preg.
Og han likte den. Den passet til vokalstilen vår.
Og så gikk Brian i studio for å gjøre ferdig låten da vi var på turné.
Jeg var i Japan da Brian sendte en miks av "Sloop John B".
Han produserte mesterverket vårt.
Jeg hadde nok produsert den som en folkesang. Nå er den en klassiker.
Brian hadde vokst mye,
langt utover poplåtenes tre-, fireakkordformat.
Det holdt ikke lenger.
Plutselig...
innså jeg at jeg hadde mye musikk å lage.
Kom an. "Wouldn't It Be Nice", opptak én.
PET SOUNDS-ØKTENE JANUAR 66
Jeg ville skrive sanger som gjenspeilte hva jeg følte,
ikke bare bilsanger og surfesanger, men noe mer introspektivt.
Jeg sa: "Mike, jeg har med en annen samarbeidspartner."
Han sa: "Jeg trodde vi skulle samarbeide."
Jeg sa: "Tony Asher hjelper meg med dette albumet."
Jeg var så overveldet av det Brian spilte og sang,
at jeg ikke tenkte så mye på
SANGTEKSTFORFATTER, PET SOUNDS
at tekstene liknet lite på bandets andre sanger.
Jeg leter etter et sted å passe inn
Der jeg kan snakke fritt
Jeg visste det var ting han hørte i hodet sitt som jeg ikke ante noe om.
"I Just Wasn't Made For These Times." Opptak én.
Det var da vi begynte å innse at det lå genialitet her.
Du spiller en, to, tre, bom. Det er en, to, tre... Bom!
Det ble bare bedre og bedre.
Opptak to. "Let Go of Your Ego."
Jeg tror det var viktig at han ikke var musikkutdannet.
For han kjente ikke til noen grenser. At det er ting man ikke bør gjøre.
Vi gjør det tightere!
Phil Spector-platene er absolutt flotte, men de er liksom i svart-hvitt.
Brian fikk tak i de samme folkene,
men skrev sanger og arrangementer som ble til gnistrende fargefilm i forhold.
Flott.
Vi var fortsatt i Japan
mens han spilte inn mange av låtene til Pet Sounds.
Da de kom tilbake, var sporene klare for dem.
Alt de trengte å gjøre, var å lære stemmene sine, synge.
Mange tekster var rare. Spesielt for Mike, som er følsom for tekster.
Klar! Opptak elleve!
Opptak 19.
Opptak 27!
Brian var besatt av å få ting helt perfekt.
Til "Wouldn't It Be Nice" må vi ha spilt inn bakgrunnen 30 ganger.
Jeg begynte å kalle ham "hundeører", fordi det var perfekt vokalmessig,
men Brian kan høre noe de fleste mennesker ikke kan.
Vokalen på Pet Sounds er noe av det beste som noen gang er spilt inn.
For oss var det mer enn en plate.
Det var et nytt sted.
Det var popmusikk på et nytt nivå.
Men da vi spilte den for Capitol Records,
sa de: "Jøss. Dette er flott, folkens. Men kunne det ikke liknet mer på
"Surfin' U.S.A.", "California Girls" eller "I Get Around"?"
Capitol Records forsto det ikke helt,
de var opptatt av å selge album og ha kommersiell suksess.
Mens vi vokste opp.
Vi lot Capitol Records ta seg av PR-arbeid og sånt.
Og de visste ikke hvordan de skulle takle det.
Så vi trengte noen som forstod at ideen av Pet Sounds var en evolusjon.
PRESSEKONTAKT
Derek Taylor var dyktig. Han var Beatles' reklameagent.
Så flyttet han til USA og ble vår reklameagent.
Derek Taylor fant på "Brian Wilson er et geni"-betegnelsen.
Popgeniet Brian
Ser du på Beach Boys' historie, er det en konstant kamp mellom Brian og de andre.
Kanskje geni-etiketten på en måte blir knyttet til ham
delvis på grunn av hans psykiske problemer.
Brians isolasjon. Brians ensomhet.
Jeg tror det har bidratt til fokuset på musikalsk genialitet
som en del av bildet av ham som en ensom mann, avsondret fra bandet.
Lite fair overfor dem.
Jeg er president i Brian Wilson-fanklubben.
Men musikaliteten til hver eneste Beach Boy er avgjørende.
Hvis vi ikke hadde evnen, ville vi ikke klart å synge disse partiene.
Brian var heldig som fikk våre stemmer til å synge hans drømmer.
Da vi var ferdige med albumet, snakket jeg med Derek Taylor.
Han sa: "Kom til England for å promotere Pet Sounds."
Jeg sa: "Den er ikke utgitt der." "Så ta den med."
En som holdt på å bli berømt, ville gjerne bli med i Beach Boys. Keith Moon.
Så han dukker opp i suiten min.
KEITH MOON DRUMMER, THE WHO
Han sa: "Jeg guider deg gjennom England, og du kommer til å møte alle."
Jeg gjorde sikkert 20 intervjuer. Jeg var en helt.
"Jeg har det nye Beach Boys-albumet! Pet Sounds."
På slutten av uken kom jeg tilbake til hotellet.
"Det er best du går opp til suiten." "Hvorfor?"
"Lennon og McCartney venter på deg. De vil høre Pet Sounds."
"Hva? Jeg har ikke vært så lenge i bandet."
Så de er kledd i edvardianske dresser.
Og de hører på albumet et par ganger.
Jeg tenkte bare: "Kjære vene. Dette er tidenes album.
Hva pokker skal vi gjøre?"
De musikalske nyvinningene er jo utrolige.
Da jeg hørte "God Only Knows," gråt jeg.
Jeg fikk tårer i øynene av teksten.
Hvis du noen gang skulle forlate meg
Selv om livet fortsatt ville gå videre Tro meg
Verden kunne ikke vise meg noe
Så hva ville poenget med å leve være?
Gud vet hva jeg hadde vært uten deg.
Når vi lytter til noe som Pet Sounds nå, og orkestreringen, sier folk: "Kult."
Det de glemmer er at han gjorde det først.
Brian satte sammen teksturer ingen andre hadde laget i popmusikk før.
Brian tok den avgjørelsen for å motvirke lytternes forventninger
for kunstens skyld, og det gikk ikke upåaktet hen.
Paul McCartney sa at "God Only Knows" er en perfekt sang.
Så var de i gang med sin neste plate.
Ny Beatles-LP på vei
Det er mer interessant å ikke se det som konkurranse,
men mer som et samarbeid.
Det gode samarbeidet utviklet musikken.
Det utviklet kulturen.
Det utviklet hva rock var og kunne være.
Hva om ett av bandene ikke hadde det andre?
Hadde musikken deres da blitt som den ble?
BANEBRYTENDE The Beatles stormer videre
Men Sgt. Pepper's solgte bedre enn Pet Sounds.
BEATLES BIKKER 200 MILL SOLGTE
Dette er en av Beatles' største bedrifter,
at de utviklet seg videre hver gang.
The Beatles: Imponerende LP
Men de gjorde det gradvis. Som en gruppe der alle ville det samme.
Men med Pet Sounds var et slags hopp herfra,
og plutselig var de helt her borte, i motsetning til The Beatles.
BEACH BOYS' STILSKIFTE
BRIAN WILSON er kanskje et arrangør-geni, men tekstene er ofte dårlige.
Pet Sounds var så radikal
BRUCE JOHNSTONS STEMME
i forhold til de pene, mer kommersielle platene våre
som Capitol hadde solgt mye av og ville ha mer av.
I stedet for å markedsføre Pet Sounds i USA,
lanserte Capitol heller Best of The Beach Boys.
Den solgte fort til gull.
De markedsførte ikke Pet Sounds for den var ikke "kommersiell",
og folk ville ikke "forstå den".
DEN BESTE MUSIKKEN PÅ STEREOKASSETT
Å kalle oss "USAs viktigste surfegruppe" var latterlig,
i lys av hendelser som Vietnamkrigen,
studentdemonstrasjoner og borgerrettighetsbevegelsen,
og alle disse tingene som de unge var fullstendig oppslukt av.
Det var absolutt ikke den idylliske kulturen vi sang om tidlig på 60-tallet.
Han kunne ikke forstå det.
Han hadde aldri lagt så mye av sjelen sin i en plate før,
og så syntes ikke folk den var fantastisk.
Pet Sounds solgte dårlig i lys av de gode anmeldelsene,
og jeg tror det såret Brian.
Jeg tror han var i en veldig sårbar fase i livet.
Hele livet mitt var avhengig av Beach Boys' suksess,
og jeg påvirkes av hva folk mener.
Jeg ville lage noe folk respekterte.
Ikke bare bransjefolk, men folk flest.
Høyere orgel!
"Good Vibrations" var veldig schizofren.
Den ble spilt inn i tre ulike studioer.
Stans!
Bare den låten kostet nok en halv million dollar.
Nå hadde han fått blod på tann.
Hvem i alle dager ville finne på å bruke en theremin på en pop-plate?
Vi tar det fra toppen! Greit.
Tagning 25!
"Good Vibrations" brukte vi tre måneder på.
Ingen gjør slikt.
Mange ville sagt at det hadde klikket for ham. Ikke jeg.
Jeg respekterte Brian Wilsons genialitet.
Det ble en låt vi fikk synge med på i studio.
Mike kjører til møtet, men han har ikke skrevet ned teksten.
Kona hans Suzanne, sitter ved siden av ham.
Mike kjører bilen og dikterer teksten på vei til studioet.
Sanginnspillingen tok to kvelder. Brian brukte flere måneder på å mikse den.
Han brukte mye tid på det, og jeg skjønte ikke hvorfor.
Men slik var Brian.
...folk vil få hakeslipp av den nye sangen
"Good Vibrations" kan fort bli årets poplåt
Da jeg hørte den, sa jeg: "Der er monster-hiten." Det stemte.
Igjen ble låtsamarbeidet vårt en stor suksess.
Brian Wilsons nikkedukker? Er Beach Boys for avhengige av lydgeniet?
Problemet var: Brian ble hyllet som et geni,
men ingen roste resten av bandet eller låtskriveren Mike Love.
Det hadde vært fint om det hadde kommet frem.
Da kunne det blitt litt lettere for Brian å takle "geni"-stempelet.
I 1966 var vi på turné.
Selv om Pet Sounds solgte dårlig i USA, var vi store i England.
Vi ble kåret til den beste gruppen i en avstemning, foran Beatles.
De elsket oss, og "Good Vibrations" toppet listene der borte.
Så det var et visst press for å levere noe stort
med neste plate, Smile.
Vi var opptatt med å turnere, så jeg skrev ikke med ham på den tiden.
Det var Van Dyke Parks.
Tjueen. Tagning 250. Klar.
Jeg liker mye ulik musikk,
SANGTEKSTFORFATTER, SMILE
men jeg liker Beach Boys pga. deres beskjedenhet.
Så jeg skrev noen tekster til Brian, og de er nok mine beste hittil.
Jeg møtte ham på plenen foran Terry Melchers hus.
Jeg tenkte: "Den fyren har en flott måte å snakke på."
Jeg sa: "Vil du skrive noen tekster med meg?" "Jeg kan prøve", sa han.
Det var en tid med betydelig narkotikamisbruk.
Jeg tok ofte sentralstimulerende piller,
for jeg følte jeg manglet energi.
Jeg tok pillene, og jeg bare... "Sånn, ja!"
"Jeg tok pillen. Jeg føler meg topp!"
Så Van Dyke Parks og jeg tok piller og skrev sanger sammen.
Vi skrev så blekket sprutet.
Vi var forut for vår tid.
Det var den mest avanserte musikalske eksperimenteringen
i popmusikkbransjen.
SMILE-SANGØKTER SEPTEMBER 1966
Vi var ute på dypt vann.
Jeg vil si at han begynte å havne i trøbbel inni seg selv.
Og likevel var musikken fantastisk.
Jeg var ganske langt ute å kjøre. Jeg ba musikerne bruke brannhjelmer.
Jeg bestilte en bøtte med brennende ved for å få røyklukt i studio. Jeg var sprø.
Et bygg brant ned i gata vår samme dag som vi gjorde det.
Jeg begynte å tro at vi startet brannen på mystisk vis.
Jeg er jo millionær, så jeg kunne kjøpe masse stoff.
Og de køddet med...
Jeg fikk tak i mye stoff, og jeg ble helt ødelagt.
De ødela hodet mitt.
Han var ganske paranoid og ultrasensitiv.
Men jeg var en av musikerne som skulle være støttevokalist.
Så jeg sang på mange av låtene.
Det ble sagt at Michael ikke var støttende.
Og det var visse ting som han ikke støttet.
Det tunge stoffmisbruket
og syrepåvirkningen fra Van Dyke Parks.
Jeg kjente ikke de andre godt, og jeg forsvarte tekstene mine.
Mike Love sa til meg en dag: "Forklar dette:
'Igjen og igjen roper kråka: "Avslør maisåkeren!"'
"Van Dyke, hva betyr den teksten?"
Han svarte: "Jeg aner ikke." "Nettopp", sa jeg.
Han syntes tekstene var lite relevante. Selv elsket jeg dem.
Veldig kunstneriske og abstrakte.
Hengt fløyel overvelder meg
Dempet lysekrone vekker meg
Til en sang som oppløses ved daggry
Jeg innså at Brian og Van Dyke uttrykte en ny type poesi.
Men det var kanskje ikke et passende prosjekt for Beach Boys.
Det hadde kanskje vært mest passende som Brians album.
Søyleruiner, domino
Jeg ville gjøre min type musikk, og de ville gjøre sin egen type musikk.
Så det ble en tautrekking.
Det føltes som om den ble trukket i stykker.
Surfetid
På en flodbølge
En svært kaotisk og turbulent tid for ham
og han klarte ikke å fullføre Smile-prosjektet.
Han arkiverte Smile-opptakene.
Det ble for mye for ham.
Han bare la det bort.
Det var nok først og fremst frykten for at musikken ville blitt avvist.
Jeg syntes musikken var upassende.
Upassende for deg eller for Beach Boys?
For Beach Boys.
Hva var upassende med den?
Ideene bak sangene var for merkelige.
Ild og elementene...
Jeg skrinla hele prosjektet.
Da var vi ganske utmattet.
Vi bestemte oss for å bygge et studio i Brians hjem.
Vi klarte å møtes igjen sosialt, og vi begynte å like musikk igjen.
Nesten som en ny start.
Så lagde vi platen Smiley Smile.
Jeg skal være nær grønnsakene
Jeg skal sluke grønnsakene
Det er sprø ting på den plata. Det var en sang om yndlingsgrønnsaker der.
Det høres sprøtt ut.
Min yndlingsgrønnsak
Smiley Smile viser mye mentalt trøbbel,
snodigheter og rare ting. Jeg syntes det var veldig annerledes.
For en som er sulten på eksperimentelle lyder,
eller uforutsigbare musikalske opplevelser, så er hela plata nettopp det.
Jeg vil holde grønnsakene friske
Legge dem i en vogn og selge dem
Brians innovasjon og besettelse med å presse de musikalske grensene
tok dem til et høyere nivå.
Men det er en iboende risiko når du satser så høyt:
Å bomme fullstendig på fanbasen din fordi du har gått for langt.
Hvorfor brukte Beach Boys over ett år på å produsere dette etterlengtede albumet?
Jeg har skapt mange plater og sunget som bare rakkeren.
dårlig Beatles-kopi
Jeg var helt utslitt, og jeg trakk meg tilbake.
Din yndlingsgrønnsak
På dette tidspunktet hans i Beach Boys
var de ikke fornøyd med musikken han ønsket å skape.
Det ble mye krangling innad.
Brian sa: "Vet du hva? La dem gjøre det. Så ser de hvor lett det er."
Selv om han var hjernen bak bandet, hadde han ikke deres fulle støtte lenger.
Fordi det var familien hans, ble nok det mye vanskeligere,
og kanskje også mye mer krevende mentalt.
Mange artister som har stor kommersiell suksess,
glemmer hvorfor de begynte i bransjen.
Hvorfor de driver med musikk.
Og nå vurderer du hvor dyktig du er gjennom salgstall,
først og fremst.
På den tiden pågikk Monterey Pop Festival.
MONTEREY POP FESTIVAL TRE STORE DAGER
De skulle være hovedattraksjon lørdag kveld, men de trakk seg.
DEREK TAYLORS STEMME
Det var helt utrolig.
Det ble et vendepunkt. Hvem vet hva som kunne skjedd?
MONTEREY POP FESTIVAL JUNI 1967
Der var The Who, Janis Joplin, og Hendrix også.
Jefferson Airplane, og, selvsagt, The Grateful Dead.
Psykedeliaen blomstret, og plutselig var det en helt ny epoke.
Monterey Pop ble ansett som et kulturendrende øyeblikk,
og de var ikke der.
Hippier feirer Summer of Love
Fordi vi er midt i et kaos, gikk det toget fra oss.
De fulgte ikke med i timen, og de var heller ikke på rett kurs.
Tidlig på 60-tallet ble de selve symbolet på California-drømmen.
Men på slutten av 60-tallet endret den drømmen seg,
og de endret ikke sitt image tydelig nok
til å være i takt med tiden.
KRAFT MUSIC HALL TV-OPPTREDEN 1969
På den tiden har du noe av den historisk mest kulturelt relevante musikken i USA.
Sanger om kampen for borgerrettigheter, rundt identitet,
rundt politisk frihet.
Og imaget deres var håpløst langt unna endringene i kulturen.
Og så var det Dennis.
Hei. Jeg heter Dennis Wilson.
Jeg lager rock 'n' roll-plater.
Han ble mer og mer en 60-talls LA-rockertype.
Dennis var en del av scenen. Han var en del av Laurel Canyon-verdenen.
En del av den motkulturelle verdenen på Sunset Strip.
Han var bare en vill person.
Men interessant nok,
han er faktisk den som fikk oss interessert i ting som meditasjon.
Selv om han var full, sa han: "La oss meditere."
En ettermiddag plukket Dennis opp et par haikere på Sunset Boulevard,
og tok dem med seg hjem.
Han fortalte jentene at han hadde en guru, Maharishi,
som hadde lært oss alle å meditere.
MAHARISHI INDISK GURU
Så sa de: "Vi har også en guru."
"Han heter Charlie Manson."
Jeg har bare møtt ham én gang,
og det var nok for meg.
Manson var faktisk en aspirerende låtskriver.
Så Dennis og Charlie begynte å skrive sammen.
Og på den tiden ga Beach Boys ut en Charles Manson-låt som B-side,
"Never Learn Not To Love."
Det er mange måter å snakke om Manson på. Og han var en del av California-drømmen.
Han ville ha Hollywood-drømmen. Han ville bli rockestjerne.
Han ville få tak i Terry Melcher via Dennis.
Dennis presenterte Manson for Terry Melcher.
Men Terry avviste ham.
Det som skjedde etterpå, skjedde etterpå.
I en scene en etterforsker sier minner om et merkelig religiøst ritual,
CIELO DRIVE 10050, LOS ANGELES 8. AUGUST 1969
ble fem personer, deriblant skuespiller Sharon Tate, funnet døde.
Manson dro til Terrys hus, som han hadde leid før, men Terry hadde flyttet.
Sharon Tate og fire andre myrdet
Der fikk han disse menneskene drept. Det var bare grusomt.
Jeg tror Dennis tok det svært tungt,
fordi han hadde vært med på å introdusere ham for vår verden.
Han har alltid hatt dårlig samvittighet. Det var jo ikke hans feil.
Vi var inne i en vanskelig periode, og Murry må ha trodd at det var over.
Murry var jo reklameagenten vår. Han tok over platekatalogen.
Han sa han skulle selge reklamevirksomheten tilbake til oss,
men det gjorde han ikke.
Brian fikk en telefon, og faren sa: "Jeg har solgt katalogen."
Og Brian sa: "Har du solgt sangene mine? Hvordan kunne du gjøre det mot meg?"
Brian var virkelig, virkelig såret.
Det var veldig tungt for ham.
Murry tenkte bare: "Bandet når et visst nivå,
så forsvinner de, som alle andre. Jeg kan like godt tjene penger på det."
Jeg skrev teksten til mange sanger Murry ikke krediterte meg for.
Så jeg ble svindlet av onkelen min.
Men fetteren min hadde psykiske problemer,
og hadde ingen kontroll over faren.
Så... Hva kan man gjøre?
Brian var deleier med Murry. Skulle han saksøkt sin egen far?
Nei, det ville han ikke.
Det såret ham dypt, og jeg tror ikke han forlot sengen i tre dager etterpå.
Jeg fikk LSD-flashbacks.
Det ble sagt at jeg er usikker. At jeg ikke orker dette og gjemmer meg på rommet.
Brian var bekymret.
Alle guttene var der. Han sa: "Jeg blir i senga."
Da vi spilte inn hos ham i Beverly Hills,
ville han knapt komme ned og delta.
Jeg dro hjem til ham hver dag og spurte om han trengte hjelp.
"Glem å spille inn." Jeg ville gitt alt for at broren min skulle ha det bra.
Det var til tider svært smertefullt å se Brian gå gjennom det.
Brian ba meg om å bli mer involvert i produksjonen.
Carl var egentlig Brians protesjé.
Etter alle årene på Wrecking Crew-øktene var Carl klar for det.
- To. En, to, tre. - Jeg hadde jo ledet bandet
fra da han sluttet å turnere i 1964. Så det var ganske naturlig.
Da Brian sluttet å produsere,
åpnet det for en mer demokratisk prosess i studioet.
Dennis skrev sanger.
Bruce Johnston produserte. Al Jardine produserte.
Jeg skrev også mange av disse sangene.
Men det var Dennis' musikk som begynte å utvikle seg på en helt utrolig måte.
"Forever" var en av de store låtene Dennis skapte.
Vi ble bare helt overveldet.
Dennis hadde et skjult talent.
Jeg så ham spille. Tenk at han kunne spille piano slik! Han skjulte det litt.
Det var neppe lett å være Brians lillebror og prøve å matche ham musikalsk.
Men da han ble eldre, følte Dennis seg tryggere
når han viste dem sine musikalske talenter.
Hører du platene fra sent 60-tall og fra tidlig 70-tall, er det som et annet band.
Det er noe av grunnen til at de ikke var så populære. De var vanskelige å plassere.
Beach Boys har endret seg siden surfetiden
The Beach Boys-sounden var så sementert på de tidlige platene.
Litt som boyband eller barneskuespillere,
som ikke blir kvitt den første suksessen.
Beach Boys venter på en bølge
Det hjemsøkte dem, fordi selvfølelsen bygger på noe kunstig.
Min oppfatning av karrieren deres har vært:
"Vi trengte det for å bli hvem vi er, men hvem er vi egentlig?
Hvem er vi som artister?"
Den kampen har nok aldri forlatt dem.
Vi syntes sangene var supre.
Det syntes ikke publikum.
Vi var nede i 5000 dollar for en spillejobb. Utrolig, hva?
Vi bare kjempet i vei. Gjorde det vi måtte for å overleve.
Vi var ikke strandgutter lenger.
Vi var strandmenn.
Vi prøvde faktisk å endre navnet. "Vi kaller oss 'Beach'," sa jeg.
Det ville ikke fungere, men Al hadde rett. Det ble ukult å høre på Beach Boys.
Vi ville gjenoppfinne oss selv.
"Vi må bli kvitt denne Beach Boys-greia."
Det albumet har "surf" i tittelen,
men Surf's Up handler ikke om surfing og at alt går bra.
Første sang på plata heter "Don't Go Near the Water."
Vi følte vi holdt på med seriøs musikk.
Men det hjalp lite på platesalget.
Vi trengte en ny sound.
Tidligere var Brian musikalsk leder.
Men han dukket ikke opp så ofte lenger på øving.
For å redde gruppen måtte ting gjøres av og til,
som å involvere flere.
Ricky Fataar og Blondie Chaplin var i gruppa The Flames,
og vi møtte dem i London.
Beach Boys utvides med to; vil endre sounden
De ville ha meg og Blonds med i bandet,
og jeg syntes det var helt sprøtt. Det virket helt umulig
fordi bandet virket som en tett familiegreie.
Det var rart å tilpasse seg bandet.
Å være sammen med dem når vi jobbet og sånn, var veldig hyggelig.
Men det var jo ikke like funky som vi er vant til.
SANGER, GITARIST
Det vi syns er funky.
Da vi ble involvert, ble musikken litt tøffere.
På konsertene ble det villere enn de var vant til.
Og jeg kritiserer dere ikke, altså!
Men ting gikk ikke så bra.
De var ikke så store lenger. Ting hadde roet seg.
Beach Boys led.
Det nærmet seg slutten. Vi følte vi måtte dra og gjenskape oss selv.
Vi hadde aldri spilt inn en plate utenfor USA.
Så vi dro til Nederland.
Vi var tro mot musikken vår, men vi var i en nedadgående spiral.
Før var de et av verdens mest kjente band. Nå var de ikke lenger på kartet.
Det var ingen fornuftig tankeprosess som styrte bandet.
ER DETTE SLUTTEN?
Så bestemte Capitol seg plutselig for å slippe en stor "Best of"-samling.
Tjue av dine yndlings-Beach Boys-hits er nå samlet
på dobbeltalbumet Endless Summer.
20 ORIGINALE HITS
Alle sangene var fra tidlige album.
Den representerte en tid preget av positivitet.
ukens album
Og Endless Summer ble en nummer én-suksess.
Plutselig fantes det en ny generasjon platekjøpere.
Så for dem er alt helt nytt.
Sorgløsheten fjerner bekymringene mens vi besøker 60-tallets "good old days".
Merkelig. Imaget vi prøvde å rømme fra, var det som reddet oss.
Og karrieren vår ble revitalisert.
Vi fikk en ny sjanse.
Husk at de hadde vært et turnéband i en evighet.
De var et av de få bandene som kunne reprodusere sounden sin.
The Beatles sluttet å turnere, delvis fordi de ikke kunne spille låtene live.
Utrolig å kunne fremføre halvparten av det de spilte inn.
Beach Boys har aldri vært bedre
Så begynte vi å spille på stadioner.
Beach Boys rocker L.A. Forum
Giants Stadium: 61 128 på Beach Boys-konsert
Beach Boys' California-drøm foran 150 000 i Central Park
Da begynte åtte til 80-fenomenet å skje.
Både åtteåringer og 80-åringer kom.
Vi hadde fordel av at
at sangene våre finner gjenklang hos unge, uansett generasjonen de tilhører.
Det er flott å oppleve det,
og det faktum at min fetter Brian og jeg skrev noen flotte sanger
folk ennå vil høre på.
Men fordi min onkel Murry solgte katalogen, eide vi ikke sangene.
Så han svindlet sine egne sønner og barnebarn.
I begynnelsen var de avhengige av Murry.
Og uten Murry ville ikke Beach Boys eksistert.
Beach Boys-nostalgi
Men Murry hadde ikke visjon nok til å forstå hvor mye katalogen var verdt.
Flere hundre millioner dollar.
Og han solgte den for rundt 700 000 dollar.
Fordi Murry ikke krediterte meg på sangene jeg skrev sammen med Brian,
antok jeg at min eneste mulighet var søksmål.
Bad Vibrations: Love saksøker Brian Wilson for royalties
Jeg tror det var der vi mistet grepet.
Beach Boys ender i en familie-rettstvist
Beach Boys' rettstvist fortsetter i LA
Jeg sa: "Vent litt, folkens. Hva er greia?"
Beach Boys' rettsduell
Etter det gled vi litt fra hverandre.
Det har vært opp- og nedturer i forholdet vårt...
og for tiden snakker vi ikke så mye sammen.
Men hadde jeg kunnet, ville jeg nok bare sagt til ham...
At jeg er glad i ham.
Og ingenting...
noen kunne gjort, kan endre det.
Jeg spurte Brian en gang: "Hvorfor tror du vi lyktes?"
Han sa: "Jeg tror musikken feiret gleden ved livet
på en svært enkel måte.
Bare en virkelig direkte opplevelse av glede."
Musikken deres var en del av et utbredt ønske om
å tro på muligheten av en California-drøm,
selv om det ikke ser ut til å være enkelt.
Et band som er kjent for surfing, men som ikke surfet.
Et band som er synonymt med stranden
lager sanger om å holde seg på rommet.
De representerer mye mer kompleksitet enn de fleste tror.
Det er noen med oss i kveld.
Han er ansvarlig for at vi er her.
En applaus for Brian!
VELKOMMEN, BRIAN
De satte lydspor til de beste delene av livet.
Og sounden deres er enhetlig.
Men jeg tror ingen av dem ville klart å skinne uten hverandre.
Mange mennesker har en favoritt i bandet.
Men en gruppe er en gruppe.
The Beach Boys er en familiehistorie.
Ikke uten opp- og nedturer.
Men det positive oppveier i høy grad det negative.
TIL MINNE OM
Velkommen!
Velkommen til alle 400 000 på denne vakre dagen.
WASHINGTON D.C. 4. juli 1980
Vi er stolte av å presentere selveste Beach Boys!
Tusen takk!
Nyt fyrverkeriet!
Takk igjen!
I 2000, 34 år etter utgivelsen, ble Pet Sounds en sertifisert gullplate.
To uker senere ble den platinaplate.
Den anses nå av mange for å være et av de beste albumene noensinne.
Som et av tidenes mest suksessrike band,
har The Beach Boys solgt over 100 millioner plater.
Oversatt av: Sigve Losnegård