Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
«Гердмани були, безумовно,
найгіршими дітьми у світі».
Вони брехали.
ГеРДМАН
Вони крали.
Повернись-но!
МОЛОДИЙ ЕЙНШТЕЙН ХІМІЯ
Вони курили сигари.
Навіть дівчата.
Били менших дітей.
Навіть якщо менші діти були більшими.
Агов!
Вони згадували ім'я Господа даремно.
Боже мій!
Вони матюкали вчителів.
Навіть підпалили
розламану майстерню Фреда Чоботаря.
Щиро кажучи, майстерня була страшною
й однаково б незабаром розсипалася.
Мій батько сказав: «Спалити її —
то був єдиний гарний вчинок Гердманів,
і якби вони знали, що він гарний,
то не вчинили б його».
Вони були настільки повністю зіпсованими,
що було важко повірити, що вони існують.
Ніхто не знав, чому вони такі.
Здавалося, що вони народилися злими.
ЗЛИЙ КІТ
До речі, про це —
ми, діти, ніколи не бачили їхніх батьків.
Дехто думав, що вони не витримали й утекли.
Моя теорія — це були перші батьки, яких викрали,
зв'язали й пограбували власні діти.
Ральф,
Лерой,
Клод,
Оллі,
Ґледіс
і найжорсткіша з них Імоджин.
Однаковісінькі, лише різного розміру
та з різними чорними синцями
від того, що вони дубасили одне одного.
Що ж, сідайте на місця.
Сподіваюся, ви готові до «Показуй і розповідай».
І першим показуватиме й розповідатиме...
Я.
Гаразд. Першим буде Оллі Гердман.
Я... Зачекай.
Це мій кіт.
Спайк.
Що це за гармидер?
Я не бачу.
Це я.
Агов!
Я казала, що вони крали?
Що обереш?
Цей підвісок?
Чи повішення?
Життя було мені дорожче.
Я уникала неприємностей,
та, певно, мій улюблений медальйон привернув її увагу.
Імоджин була їхньою безсумнівною лідеркою.
Вона вселяла смертний страх у всіх на своєму шляху,
включно з дорослими.
Особливо вона не любила Еліс.
Привіт, Блощице.
Можливо, тому, що Еліс
була повною протилежністю Імоджин.
Аж до кінчиків...
Знову твої руки пахнуть милом.
Приховуєш блощиць.
То були воші, лише одного разу в таборі.
Але Імоджин ніколи не забуває.
- Гердмани просто... - Знаю.
Гердмани, без сумніву,
найгірші діти в історії світу.
Що вони накоїли цього разу, люба?
Моя мама подарувала мені той медальйон.
Нічого.
Як завжди.
Щось підпалили?
Розлили воду з милом у шкільному коридорі?
Украли твій обід, а потім ударили тебе, бо не було цукерок?
Щось таке.
Зроби уроки. Завтра важливий день.
- Купуємо ялинку. - Чудово, тату.
Упевнена, Гердмани зможуть якось його зіпсувати.
Якось не дуже радісно.
Боже, це егоїстична молитва.
Знаю, про це не слід молитися, але...
можеш відрядити кудись Гердманів, доки я не виросту?
Туди, де немає багато людей.
Може, на острів, де взагалі немає людей.
Із жорстокими й небезпечними істотами.
Зроби це або зроби мене невидимою до коледжу.
Це б допомогло.
Дякую, Боже.
Пробач за цю жахливу молитву.
Ми вважали, що Гердмани прямували просто в пекло
у вигляді державної в'язниці,
доки їм не трапилася моя мама,
наша церква й великий різдвяний вертеп.
Зрубайте собі самі
Це моя сім'я.
Мій тато Боб, штатний бухгалтер,
моя мама Ґрейс, штатна мама,
мій брат Чарлі, штатний мудрій.
Щороку.
Гаразд. Люба.
Допоможи, будь ласка. Кохана?
Звичайна сім'я у звичайному місті.
А це наше місто.
Нічого особливого.
Наше місто було відоме лише
щорічним церковним різдвяним вертепом.
То була велика подія.
75-ИЙ ЩОРІЧНИЙ РІЗДВЯНИЙ ВЕРТЕП ЕММАНУЕЛЯ 75-ИЙ
Цього року ще більша через річницю.
Я розповім вам усе, що треба знати
про щорічне свято Еммануеля.
РОЗКЛАД РІЗДВЯНОГО ВЕРТЕПУ
Це перший,
у рік відкриття церкви й нашого міста.
За легендою, вертеп колись щось означав,
і всі в місті хотіли його дивитися.
Вони хотіли згадати про красу Різдва.
Я не впевнена, що вертеп досі був таким прекрасним.
Це ми минулого року.
Це Еліс, ви вже знайомі з нею,
третій рік у ролі Марії.
А це — пані Армстронг,
яка завжди ставила вертеп
і докладає зусиль, щоб нічого ніколи не змінювалося.
Як на мене, за 74 роки однакового старого вертепу
він був таким змістовним і радісним, як стара різдвяна листівка.
Але він мав бути незмінним,
адже саме цього хотіло місто.
Оскільки він був 75-им, увага була ще більшою, ніж зазвичай.
Мали приїхати люди з інших міст.
Колишні учасники.
Про це навіть писали в газеті.
«Жіноча асоціація» допомагала покращити костюми.
- Так рівно? - Хилиться ліворуч.
- А зараз? - Так гірше.
- Врешті-решт... - Що?
...ця пора року має нагадати вам
про щорічний різдвяний вертеп у місті Еммануель,
який цього року відбудеться на Різдво.
Уже на телебаченні рекламують?
У церкві впали відвідування й пожертви.
Місту потрібні гості.
Схоже, вони у відчаї.
Скажеш, коли буде добре. Не кажи, коли погано.
Я думатиму, що недобре, скажеш, коли буде правильно.
Так рівно.
Вони ще гарячі.
- Зачекай. - Що?
- Тримай. - Вони мають...
Настав час розповісти вам про мою маму.
Важко одним реченням підсумувати, що вона робить.
Що б вона не робила — щорічне різдвяне оздоблення,
забезпечення нашої участі у вертепі,
навіть проти нашого бажання,
вона підтримувала курс нашої сім'ї.
Це була її основна ціль у житті,
та все мало змінитися саме цієї миті.
- Обережно. - Що відбувається?
- Це пожежа Гердманів? - Це в будинку Армстронгів.
О ні.
Пані Венделкен. Мама Еліс,
бджолина матка супермам міста,
один її погляд...
Ось такий.
...робить маму нікчемною.
- Заправ сорочку. - Вона під пальтом.
Усе буде добре.
Гелен, тобі боляче?
- Так. Жахливо. - Мені дуже шкода. Що сталося?
Я впала. Байдуже як.
Зламала обидві ноги.
- Обидві? - Так, обидві.
Зателефонуйте пану Армстронгу на завод.
Вимкніть конфорку під картоплею,
інакше весь будинок згорить.
Скажіть «Жіночій асоціації», що мене не буде.
Знайдіть заміну для благодійного ярмарку.
- Багато завдань. - Комітету спільних гостин.
- Прикрашального комітету. - Авжеж.
Та різдвяного вертепу.
Потрібна людина, яка зробить усе згідно мого плану.
- Ребекко? - Так.
Ти могла б це зробити. Особливо через Еліс.
Я не можу, звісно.
У мене робота й інші комітети.
Але не хвилюйся, Гелен. Знайдемо когось.
Я могла б спробувати.
Не треба, Ґрейс.
Цього року вертеп особливо важливий.
Принеси печиво. Це тобі до снаги.
Перепрошую, «до снаги»?
Приносити печиво мені «до снаги»?
Ну, минулого року твоє фірмове магазинне було дуже смачним.
Ти впораєшся.
Ми когось знайдемо, Гелен.
Ще одна риса моєї мами — вона не ускладнювала життя.
Але коли якась із осудливих мам міста кидала їй виклик,
вона йшла на все.
Навіть...
- Пані Армстронг? - Що ти зробила?
Зголосилася поставити різдвяний вертеп?
Треба було допомогти.
Пані Венделкен збиралася знайти...
Їй не обов'язково робити все,
і ці пані мають знати, що я здатна...
Та Армстронг телефонуватиме в цей дім десять разів на день.
Ти ж не дала їй наш номер телефону?
Ти обіцяла, що не даси.
Коли пані Венделкен сказала принести печиво, усе стало наче в тумані.
Тепер я мушу піти.
І знову дивитися, як Чарлі буде пастухом у моєму халаті.
О ні. Хтось помер?
Гірше, сину.
Твоя мама керує різдвяним вертепом.
Упевнена, ви вважаєте, що це смішно,
але різдвяний вертеп — це традиція,
вона важлива, і я чудово впораюся.
Насправді я сказала пані Армстронг,
що це буде найкращий різдвяний вертеп.
Цікаво, хто це.
Це було недобре.
Вертеп цього року мав бути дивовижним,
і хоча я захоплювалася її вчинком,
та мама ніколи не робила нічого схожого
й не знала, із чим чи ким матиме справу.
Я не могла дозволити їй програти перед усім містом.
- Але... - Ти впораєшся, мамо.
Боже, прошу, зроби, щоб це був хороший вертеп,
щоб маму не звинуватили.
То чому я стільки часу витратила,
розповідаючи вам про Гердманів
і наш зачесано-прилизаний однаковий різдвяний вертеп?
Який стосунок одне мало до іншого?
Побачите.
- Доброго ранку. - Доброго ранку.
Як вам відомо, щомісяця ми просимо недільну школу
упродовж перших 15 хвилин служби показати
щось особливе.
Заспівати пісню, відтворити притчу чи розповісти щось із Біблії.
Перш ніж вони вийдуть,
я певен, ви чули
про нещасний випадок із пані Армстронг.
Вона одужує.
Але я хочу окремо згадати про Ґрейс,
котра зголосилася поставити різдвяний вертеп.
Ми всі дуже вдячні, особливо враховуючи увагу,
яку привертає вертеп цього року.
Тому щасти вам. Жодного тиску.
Гаразд, цього місяця
пані Воррен попросила дітей
розповісти, що їм найбільше подобається в церкві.
Пані Воррен.
Починай, люба.
Підіймайся туди. Так, голосно.
У недільній школі я найбільше люблю
свої почуття, коли приходжу туди.
Бекі
Гаразд, Мінні, твоя черга. Іди. Голосно.
Я люблю співати псалми й люблю Ісуса.
Як мило.
Чарлі, а ти?
У церкві я найбільше люблю те...
що тут немає Гердманів.
ГеРдмани ЧаРлі
Наступного разу Чарлі розповість про інші улюблені речі.
Гарної неділі.
Що? Мені подобається багато чого,
але вона сказала: «Те, що любиш найбільше».
Найбільше я люблю те, що немає Гердманів.
Агов, якось це не по-різдвяному.
Це правда. А ти казав: «Завжди кажи правду».
Коли тато це каже,
то має на увазі, що не треба забувати про доброту.
- Дуже влучно. - Просто на ходу...
Річ у тім, що останні три дні поспіль
Лерой Гердман забирав десерт з обіду Чарлі.
Перший день
Віддай-но, Чарлі!
Чому в Чарлі? Мабуть, цього місяця настала його черга.
Другий день
Третій день
На третій день облоги Чарлі здався.
Гаразд, забирай. Мені байдуже.
У церкві я візьму будь-які смаколики.
Які це смаколики?
Шоколадний торт, цукерки, печиво, солодку воду, морозиво,
пончики, попкорн.
Тож забирай. Церква дає мені все потрібне.
Шкода, що ти не знатимеш цього.
Ти б розтанув, щойно зайшовши в церкву.
Брехня Чарлі призвела до дуже ефектного результату.
ПРОДОВОЛЬЧІ ПОЖЕРТВИ
Тієї неділі збирали їжу.
Вітаю. Дякую, що прийшли.
Вітаю.
Радий бачити. Дякую, що прийшли.
Ви адресу не переплутали?
Вони прийшли.
Лишенько.
Ми впораємося.
Просто посміхайся.
- Де знайти торт? - Торт?
Он там.
Молодець, Лерой. Це нам підходить.
Ви прийшли в недільну школу?
Він каже, що тут теж школа. Знала, що це не просто так.
Нумо, забираймося.
Ні-ні. Це зовсім не звичайна школа.
Ви дізнаєтеся про Ісуса й співатимете про Нього пісні.
- Ваші батьки теж тут? - Мама працює.
Нам сказали, що будуть десерти.
Безкоштовні десерти всім бажаючим.
Упевнена, я пригощу вас чимось особливим
після служби, якщо ви залишитеся.
Я покажу вам, де це.
Отакої.
Ісус мене любить, я це знаю
Бо Біблія так каже
Бет, ти ж не проти, якщо вони сядуть поруч?
Чудово. Проходьте.
БОГ З НАМИ
Що ж, ми ще не розтанули.
І вони залишилися.
Ісус мене любить...
Вони не співали псалмів.
Бо Біблія...
Отче наш, що є на небесах...
...і не молилися.
Маленький Ісус...
Але вони трохи помалювали.
МОЙСЕЙ
ІСУСОВІ ГРОШІ
І заробили грошенят.
Гаразд, діти.
Невдовзі ми почнемо репетиції
для різдвяного вертепу.
Тому обов'язково скажіть батькам,
щоб вони залишилися в церкві наступного тижня для з'ясування подробиць.
Сподіваюся, ти знову будеш у хорі.
- Твій голос такий... - Лишенько, Еліс.
Я не намагатимуся стати Марією, бо моя мама організовує вертеп.
Ми всі хочемо, щоб ти була нею.
Слухай, а що таке вертеп?
- Вистава. - Вистава?
Щось на кшталт фільму.
- Але перед людьми. - Фільму, кажеш?
Гердмани обожнювали ходити в кіно.
«ВІДДАЛЕНА ЗЕМЛЯ» «ПОВЕРНЕННЯ РУДОЛЬФА»
Іди сюди, малий...
Та ніколи не платили.
Агов! Припиніть!
Агов. Не треба... Припиніть.
Годі битися. Ну-бо! Гаразд.
Агов! Годі! Хлопче! Ну-бо!
«Віддалена земля» НЕВДОВЗІ
Усі приходять дивитися.
Це про Ісуса.
БОГ З НАМИ
Як і все тут.
Після цих слів я вирішила, що вертеп її не цікавить.
ШКОЛА ЕММАНУЕЛЯ З 1902 РОКУ
Але я помилилася.
У таборі є швидкий човен. Швидший, ніж автомобіль.
Я тільки в каное плавала.
Там є пліт, з якого ми пірнаємо.
Я вмію пірнати ластівкою.
- Цікаво. - А потім вас з'їсть ведмідь.
ПРАВИЛА ГРИ ГРАТИ ОБЕРЕЖНО!
То що, Блощице, Мімозо, готові?
Цього року я буду у вертепі.
- Що? - Блощиця все почула.
Буду в біблійній виставі.
Що? Ти не можеш бути у вертепі.
Я буду мамою Ісусика.
Ти надто брудна, щоб грати Марію, Імоджин Гердман.
Усі це знають.
Еліс!
- Хто така Марія? - Мама Ісусика.
І це знають усі, окрім тебе.
І я завжди граю Марію у вертепі,
тож ти з цим нічого не вдієш.
Кицю, ти скажеш їм, що не хочеш цього.
Хочеш, щоб я була Марією.
І навіщо мені це робити?
Бо якщо не зробиш, навесні,
коли з'являться вербові котики,
я запхаю котика так глибоко у твоє гарненьке вушко,
що ти не зможеш його дістати.
Він пустить там коріння й виросте.
І решту твого життя
з твоєї голови ростиме кущ верби.
Вірите чи ні, але вона таке вже робила.
- Геть від мене! - Гаразд. Хвильку. Лише хвильку.
Що?
Ти чого витріщилася?
Чому ти взагалі хочеш бути у вертепі?
Не твоя справа.
ШКОЛА ЕММАНУЕЛЯ
НОТАТКИ ЩОДО ВЕРТЕПУ П. АРМСТРОНГ
Доки менші діти були втомлені,
більші діти — голодні,
мами хотіли піти додому й приготувати вечерю,
а тати хотіли піти додому
й подивитися гру на ТБ,
Гердмани сиділи тихо, чекаючи, коли мама почне.
Я ж молилася про одне диво, щоб Імоджин мовчала,
а Гердмани нічого не спалили,
не зіпсували репетицію
й не осоромили нас перед усіма.
Гаразд, це три дива.
Вітаю всіх.
Це буде недовго.
Що ж, хвильку.
Це через велику кількість дзвінків цього тижня.
Гаразд.
Перш за все, як завжди каже пані Армстронг:
«Немає маленьких ролей, є лише маленькі актори».
Що це означає?
Щиро кажучи, не знаю.
Гаразд, репетицій буде небагато,
тому намагайтеся бути присутніми на всіх.
- А якщо ми захворіємо? - Не захворієте.
Гаразд, ось ці маленькі дітки,
ви будете янголами.
«Старші діти будуть пастухами,
гостями в трактирі й учасниками хору.
І нам потрібні Марія та Йосип,
три волхви та янгол Господній.
Важких ролей немає, але є важливі.
Тому ці діти повинні обов'язково приходити на кожну репетицію».
А якщо вони захворіють?
- Вони теж не захворіють. - А як захворіють?
Ніхто не захворіє, Девіде.
«Ми завжди починаємо з Марії.
Марію треба обирати ретельно,
бо Марія — мати Ісуса.
Вона має бути милою й радісною дівчинкою, яка...»
Гаразд, годі цього.
Я знаю, що багато з вас хотіли б зіграти Марію в нашому вертепі,
але нам потрібна тільки одна.
Імоджин, хочеш щось запитати?
Ні. Я хочу бути Марією.
А Ральф хоче бути Йосею.
Це було схоже на детективний фільм,
де мила літня пані пхне пістолет у віконце банку
й каже: «Давай-но гроші», — а ви цьому не вірите.
Моя мама не могла повірити.
Треба дати шанс усім.
Хтось іще хоче бути Йосипом?
Елмере? Ти зазвичай любиш грати роль Йосипа.
Елмер ненавидів грати роль Йосипа.
Його батько був священником
і примушував його, коли нікому було.
Більше ніхто не зголосився.
Що ж, це несподівано. Ще хтось?
Гаразд.
Ральф буде нашим Йосипом.
Хтось інший хоче бути Марією?
Еліс, ти не хочеш?
Ні.
Ще хтось?
Мама була в жахливому становищі. У найгіршому.
Батьки, вертеп, церква, ціле місто —
вони звинуватять маму, якщо вертеп не вдасться.
Чи зможу я допомогти?
Те, що я зроблю далі, визначить
долю вертепу аж до цього дня.
Гаразд.
Імоджин буде нашою Марією.
Далі три волхви.
Лерой, Клод та Оллі хочуть.
Гаразд, треба дати шанс іншим, Імоджин.
Усі вже мали шанси.
Вони мали всі шанси.
- А янгол Господній? - Ґледіс.
Я!
Роббі!
Мішель.
Підійми-но руку.
Що ж, певно, це вирішено.
Нам потрібні пастухи.
Чарлі, ти граєш.
Девіде й Роббі?
Я щойно згадав, ми їдемо у Філадельфію.
- Неправда! - Мабуть, я захворію.
Я запишу вас обох у запасні.
Мамо, Ґледіс Гердман надто сильно б'є.
Господи, Ґледіс нікого не битиме.
Що за вигадка!
Янгол Господній приходить до пастухів у полі
й каже їм, що народився Ісус.
І б'є їх.
Не хочу чути жодного слова.
Ніхто з пастухів не відмовиться й не захворіє.
І не поїде у Філадельфію.
Мені стало шкода мами. І частково це була моя вина.
Вона лише п'ять хвилин заміняє пані Армстронг,
а Гердмани вже захопили весь вертеп.
Я боялася, що він буде таким, як старий,
але зараз зробила б усе, щоб він знову був нудним.
Чутки про це розповсюдилися швидше,
ніж вогонь, розпалений Гердманами.
Діти розповіли батькам, батьки зателефонували сусідам,
а сусіди розповіли родичам.
Як ти могла це дозволити? Як могла...
Як могла...
У когось є паперова торбинка?
Нечесно, що ціла сім'я, яка не ходить до церкви,
вдерлася й захопила вертеп.
Це несправедливо.
Ми всі погоджуємося, що це ганьба.
Бо Гердмани зголосилися на вертеп?
Вона має на увазі серйозне порушення
незалежного процесу кастингу.
З усією повагою, цей процес ніколи
не був незалежним, пані Армстронг.
Що стосується серйозного порушення,
я буквально благала ваших дітей узяти участь.
Нас паралізував шок.
Але ви розмовляли.
Це відбувалося хвилями.
Мені шкода, та ми використовуємо
серйозні слова, говорячи про вертеп,
у якому діти просто стоять
на тому ж місці, що й щороку.
Ми сприймаємо його серйозно.
Я теж, пані Слокум, тому й зголосилася.
Судячи з того, кого ви зробили Марією, це, вочевидь, не так.
Ребекко,
чи можливо, що ти, як мама Еліс,
маєш особистий інтерес у тому, хто грає Марію?
Вертеп священний.
Зачекайте.
Вертеп священний?
- Вочевидь. - Уся річ у спільноті.
- І зборі коштів. - І матері Марії.
- І традиціях. - Що ви всі пропонуєте?
Щоб я вигнала Гердманів із різдвяного вертепу
й не пускала їх до церкви?
Так.
Я не можу їх вигнати.
Вони мають рацію. З Гердманами він може стати катастрофою.
Такий вертеп я залюбки подивлюся.
Мати Марія, що потягує сигару,
пастухи, що дубасять одне одного патерицями.
П'ять баксів, що вони спалять ясла.
Нащо ти їм сказав, що в церкві їм дадуть їжу, дурню?
Бо не думав, що вони справді підуть у церкву!
Дивно, що вони не спалахнули.
Пробач, що я не зголосилася.
Я зіпсувала вертеп?
Отакої, ні! Кицю...
Бет, я розповім тобі, що сказала тим зверхнім,
гіперкеруючим пліткаркам із церкви.
Що Гелен Армстронг, можливо, дивується, що сонце сходить
без її вказівок,
але вона не єдина жінка, яка може поставити різдвяний вертеп.
Якщо вони не вірять, що мені це до снаги, їм є чого навчитися.
Ти це все сказала?
Ну, не все.
- Хоч щось із цього? - Не зважай.
Настав вечір першої репетиції.
Важливий вечір, щоб мама довела, що їй вдасться.
Я була готова допомогти всім, чим могла.
Та спершу, як завжди, дітей відрядили надвір,
доки батьки разом молилися.
Важливішою була не молитва, а те, щоб ми
перебісилися надворі й гарно поводилися пізніше.
Але раптом...
Уперед.
Зупиніться.
Слухайте, діти. Вони будуть готові за хвильку.
Гарної вам репетиції.
На першій репетиції було так само весело,
як і три години на шкільному автобусі.
І так само шумно й людно.
Але після того, що сталося щойно, ми всі мовчали
й просто тихо чекали,
яку жахливу річ скоять Гердмани далі.
Ось чому їм не слід було приходити.
Панотець Гопкінс розповідав, що Ісус сказав:
«Не забороняйте дітям приходити до Мене».
Ісус заборонив би Гердманам.
- Гаразд. - Мамо?
Тобі треба допомогти?
Сьогодні ми ігноруємо все, окрім крові.
Я невдовзі почну. Сядь поруч із Імоджин.
Мамо!
Твій спокій може її врівноважити.
Гаразд, тихенько всі.
Що ж, добре.
Гаразд.
Вітаю всіх. Ми раді вас тут бачити.
Це найбільша брехня, яку промовили вголос у церкві.
Спершу найпростіше.
Розділімо всіх на янголів,
пастухів та гостей у трактирі.
Хто були ті пастухи? Звідки вони взялися?
- Що таке трактир? - Це такий мотель,
куди люди йдуть переночувати.
Які люди? Ісус?
Лишенько! Ісус ще навіть не народився!
Туди пішли Марія та Йосип.
- Навіщо? - Що сталося спершу?
- Почніть з початку. - Із самого початку?
Це всіх злякало, бо початок —
це «Книга Буття»,
у якій ішлося про початок.
Якщо почнемо там, сидітимемо тут роками.
Почнімо з початку різдвяної історії.
Ми всі мільйони разів її чули.
Думаю, це гарна нагода ще раз її послухати.
Чудове нагадування, що таке Різдво.
«І Йосип теж прийшов з Галілеї,
з міста Назарет у Юдею,
у місто Давида, що називається Вифлеємом,
бо він був роду та крові Давидової,
щоб сплатити податок з дружиною Марією,
яка була при надії».
-«Була при надії?» - Вагітна, дурню.
Ральфе, годі.
Негарно казати, що Марія була вагітною.
Моїй мамі це б не сподобалося.
Це була правда.
Пані Венделкен не подобалося,
що коти котяться чи птахи несуться,
вона не дозволяла Еліс гратися з тими, у кого є два кролики.
Ти стулиш писок?
Я хочу послухати.
Я не могла повірити.
Гердмани були відомі тим, що не сиділи спокійно
й ніколи нікого не слухали —
ні вчителів, ні батьків, ні поліцію.
Але щось у різдвяній історії
змушувало їх ловити кожне слово.
Марія та Йосип були змушені піти в стайню,
бо в трактирі не було для них місця.
Боже! Навіть для Ісуса?
Імоджин, ми не згадуємо так ім'я Господа.
Що таке ясла? Це таке ліжко для дитини?
Чому в сараї було ліжко?
Насправді в цьому й річ, Лерою.
У сараї не було ліжка.
Вони взяли те, що було.
Що б ви зробили, якби мали дитину,
а ліжка для дитини не було?
Ми клали Ґледіс у шухляду.
Ось бачиш.
Марія поклала Ісусика
в кам'яну годівницю для тварин.
А що таке рядно?
Ви казали, що вона сповила Його в рядно.
У полотно.
Дітей колись міцно обгортали у великий шматок тканини,
щоб вони не рухалися.
Його зв'язали й запхали в ящик?
Де була служба захисту дітей?
«І от янгол Господній з'явився перед ними,
і слава Господня їх осяяла».
Шазам!
Шазам?
Посеред темної ночі
з жахливою помстою з'явився Могутній Марво!
Так багато вона ще не говорила.
Це книга коміксів.
Що ж, тоді так.
Думаю, янгол Господній
трохи схожий на героя з книги коміксів.
«Тепер, коли Ісус народився у Вифлеємі в Юдеї,
у дні царя Ірода, почуйте,
прийшли мудрі волхви зі сходу в Єрусалим».
Це ти, Лерою. Клоде, Оллі, будьте уважні.
А чому мудрі? Вони що, учителі абощо?
Ні, дурню, вони наче президенти.
Не бийтеся.
Але це близько. Вони були царями.
Що ж, саме вчасно.
Може, хтось зрештою покарає трактирника
й забере дитину з сараю.
«І коли вони прийшли в дім,
то побачили мале дитя
з Марією, Його матір'ю,
упали й поклонилися Йому.
Коли вони явили свої скарби,
то подарували Йому дари — золото, ладан і смирну».
Зачекайте. Що це все таке?
Олія й парфуми.
Олія? Який скупий цар дарує олію?
В укритті для пожежників дають кращі подарунки.
Насправді це був цар Ірод.
Він відрядив волхвів знайти малого Ісусика.
То це він надіслав такі паскудні подарунки?
Насправді все було гірше.
Ірод планував умертвити малого Ісусика.
- Боже! - Імоджин.
А хто грає Ірода?
У нашому вертепі немає Ірода.
- Що? - Що?
- Ну ж бо! - Ні!
Треба показати, як його поб'ють.
Чарлі буде Іродом.
- Я не хочу бути Іродом. - Ні!
Трактирника треба відгамселити.
- Ґледіс, використай сили янгола. - Ні, люба, навряд чи ми...
Гаразд, годі. Годі вже! Досить.
Добре.
Прошу, ви всі маєте заспокоїтися.
- Ісус може вбити Ірода. - Шазам!
Еммануель
- Гарна картина, еге ж? - Мабуть.
Знаєш, Марія була жорсткою штучкою.
Жорсткою?
Так, вона багато пережила
й подолала багато перешкод, щоб привести дитя в цей світ.
Не жорсткий у неї вигляд.
Здається милою й вродливою.
Так. На цій картині, мабуть, так.
А чому над картиною назва нашого міста?
- Ти знаєш, що означає Еммануель? - Ні.
Це означає «З нами Бог».
Це про малого Ісуса.
А ти...
Героїня, яку ти зголосилася грати,
утілила це в життя.
Непоганенько.
Мабуть.
Хай там як...
слухай, я...
Сьогодні ви всі поставили багато гарних запитань.
І тому я подумала...
що вам, може, краще подивитися на різдвяний вертеп,
а не брати участь.
Знаєш, ви б могли справді
усвідомити все, побачити всі подробиці.
Розумієш, про що я?
Ні. Я це зроблю.
Мій персонаж має спалити той трактир.
Так. Можливо, у виставі
ти зможеш прогнати трактирника в іншу країну.
Імоджин...
Вони мають добре поводитися.
Допоможи мені,
і забереш усі десерти після вертепу.
Що скажеш?
Я вже таке чула.
Імоджин, ходімо!
Мушу йти.
- Що з вами сталося? - Гердмани.
Вони намагалися мене вбити... знову.
Шоубізнес, друже.
Я спантеличена.
Не бачу синців. Це вже перемога.
Репетиції не було. Вона розповідала різдвяну історію.
Гердмани її ще не чули.
Уяви, що ти нічого не знав, і тобі хтось розповів.
Мене б більше здивував Санта-Клаус.
Що б ти подумав?
Що все це хвороблива маячня.
Прикро, що з'являється вагітна жінка,
а вільна лише стайня.
Саме це й сказали Гердмани.
Я ніколи про це не думала. Дійсно прикро.
Ми всі чуємо про теплу стайню
з тваринами й запашним сіном.
Мої кузени росли на фермі.
Нічого запашного в цьому смороді.
Мушу визнати.
Глибоко в душі в цих дітей можуть бути добрі нахили.
Вони хотіли спалити Ірода живцем, мамо.
Я сказала, що глибоко.
Вони правильно обрали негідника. Це вже щось, так?
А що сталося з Іродом? Навіть не знаю.
Хто телефонуватиме о цій...
- Пані Армстронг. - Пані Армстронг.
Це вже вп'яте о цій годині.
Венделкен сказала їй, що ти ще не позбулася Гердманів.
Вона хоче знати, чому так довго.
Кохана, цей запах нагадує мені, що ти заклопотана.
Боже...
Я маю передчуття...
що це буде повна катастрофа.
Не спиш, мала?
Що ти про це думаєш?
Мама точно не може замінити Гердманів?
Надто пізно для цього.
Це все я винна, бо не підняла тупу руку.
Колись один набагато мудріший за мене чоловік сказав:
«Неможливо додати жодної години до свого життя,
якщо тривожитись через щось».
Це стосується й вертепу.
Він не знав Гердманів.
Насправді...
він знає їх краще, ніж будь-хто.
Хай там як, поїдеш зі мною вранці, щоб дещо зробити?
А що саме?
Є одна справа.
Тобі це піде на користь. Як і всій сім'ї.
Хочу, щоб ти дещо побачила.
Гаразд.
Поспи трохи.
- Веселого Різдва. - Веселого Різдва.
Еване. Тримаєш?
Так.
- Дякую, Бобе. - Тобі дякую. Веселого Різдва.
- Для чого це все? - Не хочеш з'ясувати?
Я не знав, що ти таємний Санта.
Не зовсім таємний.
Церковний благодійний комітет
уже десятки років це робить.
Чудовий спосіб вийти із зони комфорту й зробити щось хороше.
А ще я подумав, що вам усім буде цікава одна моя зупинка.
Тут живуть ваші однокласники.
Справді? Це одна з наших зупинок?
Ти не казав, що відвідуєш Гердманів.
Досі не вважав це важливим.
- Бет, хочеш піти? - Це невдала ідея.
Гаразд.
Але ми мусимо пам'ятати, що Різдво приходить до всіх.
- Чоловік із шинкою! - Я хочу!
- Сьогодні день шинки! - Дайте шинки!
День шинки!
Агов!
Шинка на Різдвяну вечерю,
і якщо хтось її торкнеться до того часу,
я вигадаю для вас особливі тортури!
- Ваша мама вдома? - Після сходу сонця — ні.
- Мені шкода. - Та нічого. Я вмію готувати.
Не сумніваюся.
То скажіть їй, що я заходив.
Приніс вам найбільшу шинку.
Веселого Різдва!
Давай-но! Перший шматок!
Дай-но мені! Відійди, Імоджин!
Геть від мене, Ральфе!
Відійди!
Ні мами, ні тата вдома.
Гопкінси кажуть, що вони майже ніколи не знають, де мама.
Кажуть, коли Ґледіс виповнилося два,
пан Гердман сів у потяг і більше не повернувся.
- Його не звинуватиш. - Гаразд, Бет, годі.
Повірити не можу, що слухала тих жінок.
Що ти надумала?
Я думаю,
що пані Армстронг, пані Венделкен
і всі інші можуть стулити писки.
Зрештою,
окрім них ніхто не підняв руки.
Так і буде.
Що?
Як узяти книжку в бібліотеці?
Треба мати абонемент.
- У тебе є? - Так.
Давай-но.
Так не вийде.
Зараз підійду.
ДОТРИМУЙТЕСЯ ТИШІ ЗАВЖДИ
Лишенько.
Я не маю тут грошей, якщо ви за ними прийшли.
Це бібліотека, так? Тут є книжки?
Нам потрібна книга, у якій є Ісус.
І Його мама.
- І волхви. - І тупий Ірод.
Її використовують у церкві.
Ви про Біблію?
Вітаю, пані Ґребнер.
Імоджин та її брати хочуть отримати абонементи.
Я теж!
І її сестра.
Бет!
- Я думала, що... - Спокійно, жіночко.
Нам треба дещо пошукати.
Імоджин і Ральф будуть Марією та Йосипом у вертепі.
Знаю. Я купила квитки.
Перш ніж дізналася про це.
Грошей не повертають.
А зараз вам потрібні абонементи?
Вам?
Щоб погортати Біблії?
Що ж, я бачила все. Гердмани в бібліотеці.
Це різдвяна історія.
Де малюнки?
БІБЛІЯ в малюнках БІБЛІЙНІ ОПОВІДАННЯ
Деякі слова тут дивні, але ця річ — просто золото.
- Ральфе, знайди книжку Ірода. - Як?
Я покажу тобі каталог.
Нічого не купуй!
Це не такий каталог.
Мама Бет мала рацію. Ця Марія таки жорстка.
Гердмани переглядали книжку за книжкою,
шукаючи відповіді на всі запитання.
Мої пальці були порізані, мов канапка з індичкою,
від карткового каталогу.
- Малюнки. - Малюнки в багатьох книжках.
Я мала багато домашніх завдань,
які виконувала в бібліотеці,
та навряд чи мене колись щось цікавило так,
як Імоджин цікавила різдвяна історія.
Ви мене чуєте?
Пастухи просто займалися своїми справами, і бац!
Так, розумію. Адже ми волхви.
Ми прийшли з купою мотлоху. Навіщо змушувати нас це робити?
Оллі, що то за фільм з китом, який ти любиш?
«Земля на горизонті!».
Гадаєш, капітан у «Землі на горизонті!»
винайшов пліт?
- Нізащо. - Саме так.
Він мусив читати.
Я думав, ми це робимо заради торта.
Заради торта теж.
А ще нам треба зняти фільм.
У фільмах, які ми дивимося, акторка мусить...
Усі актори й акторки мають бути кимось іншим.
Вони мусять змінити себе й жити іншим життям.
Вони можуть утекти від свого нікчемного життя
і стати кимось новим.
Ось що нам треба зробити.
Так.
Тож я буду царем.
Так. Напередодні Різдва так і буде.
Ґледіс нізащо не стане янголицею.
Ні, стану!
Можеш хоча б спробувати.
Чудово. А я буду якимось бідняком, одруженим з тобою.
Він достатньо важливий, щоб про нього написали.
А я буду милою, вродливою...
І ми заберемо всю їхню їжу.
Окрім того, я маю книжкову ліцензію!
Ти що, вдавилася?
Я мушу йти додому.
Тебе не просили лишатися.
Клоду подобається та ліцензія.
Це було ближче до подяки, ніж будь-коли.
Пробачте за спізнення.
Гаразд, поділімося на групи.
Янголи, ви...
Що ж, добре. І всі інші...
Що ж... дякую, що прийшли вчасно.
Так, Клоде?
- Ми можемо повісити Ірода? - Ні, Клоде.
У цьому вертепі ніхто не помре.
Сьогодні в нас багато роботи,
- тож берімося до неї. - Перепрошую.
Чому вони досі тут?
Бо вони у вертепі, Ребекко.
І саме так і буде.
Справді?
І що я маю сказати
пані Армстронг, пані Слокум та іншим матерям?
Можеш сказати їм,
що це буде найкращий різдвяний вертеп.
І я зроблю його з Гердманами.
Усі на місця.
СОЛДАТИ РИМУ
Хіба янгол не має щось сказати?
Агов!
Так, вони все ж були Гердманами,
і деякі люди
ні на мить не забували про це.
Ідіть.
Відійдіть від дитини!
Імоджин, волхви прийшли Його вшанувати,
а не скривдити Його, заради бога.
А якби ми не пішли додому іншим шляхом?
Якби сказали царю, де дитя?
- Старий Ірод убив би його. - Не вбив би!
Пізніше я це обдумала
й вирішила, що якщо цар Ірод
замислив убити Ісуса, малого сина тесляра,
і знав би, де він, то зробив би це.
Тож Лерой усіх нас змусив задуматися.
- Стійте! - Не Ісуса. Ніколи.
Знизьмо напругу трохи.
Устаньте. Я не чую, коли ви всі говорите одночасно.
Еліс, вочевидь, не вважала, що те, що йде від Гердманів,
варто обдумувати.
Її можна якось змусити посміхатися?
Ні, вона цього не вміє.
Здавалося, інші принаймні намагалися...
неочікуваними способами.
Гаразд. Усі на місця!
З ким можна поговорити про правки?
Я чула про правки у фільмах.
Що ж, Боже.
Тепер стає ще страшніше.
Прошу, зроби щось, допоможи мамі
й урятуй вертеп.
Це все.
Амінь.
Остання репетиція
відбулася напередодні спільної вечері.
Тому в церкві було повно дітей і батьків,
а ще учасників комітету спільних гостин.
Це означало, що в пані Слокум з'явилася нагода пошпигувати,
щоб знайти те, що вона не схвалює.
ЕММАНУЕЛЬ
ЩОРІЧНИЙ РІЗДВЯНИЙ ВЕРТЕП 75 РІЧНИЦЯ
Вітаю, пані Слокум.
Вітаю!
Пробачте за все це.
Знаєте, о цій порі в нас стільки роботи,
що комітет вирішив зібратися сьогодні,
щоб підготувати їжу.
Ми ж вам не завадимо?
Не завадите.
Ми не будемо біля кухні. Ви нас не помітите.
Мама помилялася.
Нас помітили всі ще до закінчення вечора.
Гаразд, люди, це генеральна репетиція.
Хто знає, що це означає?
- У костюмах. - Переодягнені.
Так, це для декого з вас.
У мене немає костюма.
Одягни халат батька. Я так завжди роблю.
У мого тата немає халата.
А в чому він ходить удома?
У спідній білизні.
Гаразд.
Усе гаразд. Цього року, у зв'язку з річницею,
«Жіноча асоціація» надала кращі костюми.
Ти можеш бути милою.
Вітаю, Імоджин.
Хіба ти не маєш бути в костюмі?
Буду.
Я граю роль Марії.
Я й не здогадалася.
Ти не схожа на Марію, яку я бачила раніше.
Що ж, час готувати спільну вечерю.
Для 500 людей.
Через це мої очі сяють на світлі.
Основна мета генеральної репетиції —
не костюми.
А зіграти всю виставу без зупинок.
- Ясно? - Ясно.
- Гаразд.
Я сяду нагорі в глядацькій залі.
Починайте!
Так.
Широкі посмішки.
Тримайтеся за поручні.
Чудово.
Лишенько. Люди, час виступати!
Імоджин. Що сталося? Де твій костюм?
Де дитина?
Дитини немає. Це лялька.
Так, знаю.
Бо ви не могли взяти справжню через мене.
- Ні. - Це була правда.
Спочатку нам пропонували багато дітей.
Починаючи з Юджина Слоупера, який був перспективним варіантом,
аж до Джуніора Коттла, якому було майже чотири.
Його батько казав, що він скрутиться.
Чула, нам потрібна дитина. Я можу допомогти.
Справді? Чудово. Хто?
У візочках біля супермаркету завжди є кілька малюків.
Я візьму одного.
Імоджин, сподіваюся, це жарт.
Ти ж знаєш, що не можна брати чужу дитину.
Сумніваюся, що Імоджин це знала.
Вона брала все інше.
Та коли всі батьки почули про Гердманів,
вони відмовилися дати дітей.
- Ми мали надію. - Алло?
Берніс Тул опікувалася тримісячною дитиною.
Немає значення, що вона китаянка!
- Дякую, Берніс! - Так!
Але дитину вдочерили,
і Берніс сказала, що надто рано позичати дитину назад.
- Що вдієш. - Де вона?
Здається, Бет принесла її з авто.
Спитаймо в неї.
Брати Імоджин сховали ляльку,
бо не вважали, що вона схожа на Ісуса,
що б це не означало.
Після марних пошуків ми мали починати.
- У яслах - О, містечку Вифлеєме...
- Без колиски, щоб спати... - Ми бачимо...
Зупиніться.
Задній ряд, спершу «У яслах».
Я знайшла дитину.
Нарешті. Я вам не дякую, паскуди.
Не чіпай його! Це маленький Ісус.
Ні, Імоджин, ти не маєш нічого казати.
А ще, волхви, ви маєте тихенько піти!
Слухайте, це важливо. Пригадуєте, що я казала?
Ніхто нічого не каже у вертепі,
окрім янгола Господнього
і, звісно, співочого хору.
Маріє, Йосипе й усі інші,
створіть картину, на яку приємно дивитися,
доки ми всі думаємо про Різдво й що воно означає.
Що ж воно означає?
Я починаю забувати.
Що ж, почнімо...
Не можна вдягати сережки під час вистави.
Ти знаєш, що Марія не мала сережок.
- Я мушу їх одягти. - Чому?
Мені прокололи вуха, не хочу, щоб вони заросли.
- За 90 хвилин не заростуть. - Усе ж краще залишити.
- Це сказав лікар? - Який лікар?
- Хто тобі проколов вуха? - Ґледіс.
Гаразд.
Ми знайдемо менші для вертепу.
Почнімо спочатку. Гаразд, отже...
Я мушу сказати їм, як я його назвала.
Ні. Пригадай, Марія не називала дитину.
Я ж казав. Я дав йому ім'я!
Ні! Йосип теж його не називав.
Бог відрядив янгола сказати Марії його ім'я.
Я б назвала його Біллом.
Чекай, Ґледіс сказала Марії, як назвати дитину?
Ні, Ґледіс — янгол,
який приходить до пастухів і каже:
«Бо дитя народилося вам».
Мені! Не їм. Мені.
Це в мене народилася дитина.
Це просто означає, що Ісус для всього світу.
Нам усім народилося дитя, навіть таким бідним людям, як...
знаєте, пастухи, яких ви граєте.
Чому Марії не дозволили самій назвати дитину?
Що зробив янгол, просто прийшов і сказав:
«Назви його Ісусом»?
- Так. - Це неправильно.
Янгол каже:
«Кликнуть ім'я Йому: Дивний Порадник...
Бог сильний, Отець вічности, Князь миру».
Господи! Та він і перший клас не закінчить,
якщо доведеться все це писати.
Мені дуже шкода.
Я проходила повз і вирішила зазирнути.
Краще гляну до яблучного пирога.
Я казала тобі не згадувати ім'я Господа даремно.
Як ти можеш бути Марією, якщо всіх ображаєш?
Мабуть, варто зробити перерву.
Зустріньмося тут за п'ять хвилин
і почнімо спочатку.
Я ж казала, що це буде катастрофа.
Я будь-якої миті залюбки зіграю роль Марії.
Рада це чути, Еліс.
Імоджин, можна мені...
Я йду у вбиральню
й зніму цей тупий костюм.
Ось і вона. Щось треба?
Це якось... усе неправильно.
Усе розпадається.
Я не впевнена, що воно взагалі було цілим.
Може, ми просто зробимо Марію з Еліс?
Не можна дозволити Гердманам
зашкодити церкві чи осоромити тебе.
Я думаю, нерви Імоджин грають із нею злий жарт.
Треба просто закінчити цю репетицію.
Ми це зробимо.
Пожежа!
Що цього разу?
Чому?
З убиральні йде густий дим!
Гаразд. Хапайтеся всі за руки.
Хапайте за руку сусіда й...
Гаразд, Бет, виводь усіх ланцюжком.
Хапайте свої пальта.
Еліс? Еліс!
Бет, кицю...
Ходімо всі. Ну-бо.
Усе гаразд, люба?
Я відчула дим, коли ввійшла.
Ти відчула дим у вбиральні?
Іди з татом.
- Ми знаємо, що сталося? - Гердмани сталися.
Ну ж бо. Ходімо, янголи.
- Імоджин, у тебе все добре? - Ага.
Відійдіть. Ще одна пожежа Гердманів.
- Мені страшно. - Знаю, кицю. Знаю.
Гердмани? У церкві?
Так. Усі.
Боже, помилуй нас усіх.
Який безлад. Самі лише неприємності.
Бет, ти маєш знайти Гердманів, гаразд?
- Гаразд. Добре. - Іди й знайди їх.
Імоджин?
І ти бачила Імоджин Гердман у вбиральні?
Вона була там.
Усі знають, що ці діти курять.
То ось що сталося.
Мамо, я не можу знайти Гердманів.
Вони щойно були тут, чи не так?
Я шукала всюди. Вони зникли.
Потім Діанна побачила, що Імоджин там стоїть.
Там повно диму.
Агов? Вона курить. Пожежа через неї.
Це має стати останньою краплею.
Не поспішаймо з висновками, Ребекко.
Це було б щось нове.
Це її Марія таке накоїла!
І мільйон інших вчинків, панотче.
Хочете послухати?
- Що тепер буде, мамо? - Щиро кажучи, не знаю.
Вони все скасують?
Можуть спробувати.
Ґрейс казала, що янгол Господній — наче герой коміксів.
Це Гердмани накоїли?
Я чула, що вони постійно говорили про спідню білизну.
Під час репетицій вони не розмовляють про білизну.
То був інший хлопчик.
Еліс сказала, що вони говорили про те, що Ісуса вбили.
Це написано в Біблії.
Їм тут не місце.
- Ні. - Погоджуюся.
Вони пускають дим, і є вогонь.
- Це буквально. - Гаразд, люди. Прошу.
Це ваша справа, а не їхня.
Якщо ви можете сказати, що все буде добре, я вам повірю.
Пробачте, я не можу цього сказати.
Панотче Гопкінс, ми знайшли причину.
Так, пане?
Мій яблучний пиріг!
Але я бачила, що дим іде з вбиральні.
Тому й зателефонувала.
У вбиральні не було вогню.
Але доки всі були надворі, пиріг згорів.
Дякую, панове. Ідіть усі додому.
Годі вже з цим. Гаразд?
Це завершення генеральної репетиції.
Я правильно сказав? «Завершення»?
Так, ви сказали правильно.
Ніхто не попросить пробачення?
Ходімо додому.
75-ИЙ ЩОРІЧНИЙ РІЗДВЯНИЙ ВЕРТЕП ЕММАНУЕЛЯ 75-ИЙ
Привіт, кицю.
Привіт.
Я вважаю, ти все робиш чудово, мамо.
Дякую, кицю.
Хоча навряд чи з тобою всі погодяться.
Мабуть, ні.
Я чомусь вирішила, що можу це зробити.
І він міг бути найкращим,
навіть із Гердманами.
Хіба вже пізно їх замінити?
Навряд чи це правильно, сонце.
І мені здається неправильним те,
що ті жінки так говорять про Гердманів.
Не забувай.
Сенс історії в тому...
що Ісус народився для Гердманів так само,
як Він народився для нас.
Ми втратимо сенс свята,
якщо відмовимо їм.
А якщо вони все тобі зіпсують?
Мабуть, так і буде.
Але річ не в мені.
Ти все робиш чудово, мамо.
Спершу подивімося, що буде завтра ввечері.
У чому річ, люба?
Мамо?
Я прочитала молитву й погоджуюся з тобою.
Ти маєш залишити Гердманів.
Дякую, сонце.
Не вдається додзвонитися в дім Гердманів.
Немає зв'язку?
Я так не вважаю.
Сподіваюся, вони не чули, що про них говорили люди.
Зачекай. Імоджин відмовилася?
- Не знаю. - Як вона могла відмовитися?
- Вона не може так учинити з тобою! - Усе добре, Бет.
Еліс знає, як грати Марію. Усе буде добре.
Тобто, знаєш, усе буде так, як завжди.
Не можна, щоб було так, як завжди!
Бет, куди ти зібралася?
Бет?
Поясніть мені ось що.
Раніше вертеп міг удатися
тільки без Гердманів.
А зараз він міг удатися лише з ними.
Нехай моя мама не керувала комітетами чи бізнесами
й не вдягала ошатні сукні в магазин,
але вона чинила правильно, коли всі інші не робили цього.
Тому я була змушена діяти.
І це означало зустрітися з Імоджин Гердман сам-на-сам.
Привіт, Ґледіс.
Я хочу поговорити з Імоджин.
Що ж, гаразд.
Чого тобі?
Проїхавши такий шлях,
здавалося, я мала б знати, що сказати.
У мене була купа думок.
Та коли вона відчинила двері, я змогла сказати лише...
Привіт.
Зачекай!
- Чому ти пішла вчора? - Було холодно.
Вони намагалися з'ясувати, що сталося.
Купка недоумків стояла й чухала дупи.
Вони вирішили, що ми винні, потім почали шукати.
Ні, вони спалили пиріг.
Байдуже. Вони знали, що це я.
Вони думають, ти куриш сигари. Просто припустили...
Звісно, припустили.
Ти курила сигару?
Так.
Тобі не слід курити.
- Ясно. Бувай. - Зачекай!
- Ти будеш у вертепі? - Ні.
- Що? - Я не піду.
Але я думала, ти хотіла стати інакшою.
Як у фільмі.
Усе змінилося. Бувай.
- Ти не проти? - Так. Проти. Дуже проти!
Моя мама заступилася за тебе. Боролася за тебе.
Місто просто ненавидить її за це.
Але вона однаково це зробила. Бо ти їй небайдужа.
А тобі яке діло?
Ти ж не хотіла, щоб я була у вертепі.
Так?
- Усе змінилося. - Справді?
Моїй мамі треба, щоб ти була Марією.
Чуєш?
Так, я казала їй, щоб вона тобі не дозволяла.
Вона дала тобі шанс.
Люди приїдуть звідусіль,
і вже надто пізно змінювати ролі
й сподіватися, що це буде старий нудний вертеп...
Я не можу!
Я ніколи не буду дівчиною з картини.
Ми не можемо поставити картину на сцені.
Потрібна справжня людина.
- Еліс це зробить. - Звісно. «Еліс це зробить».
Усі люблять Марію,
бо вона мила й вродлива.
А я ніколи не буду...
Ти не думаєш, що можеш бути милою, бо ти така жорстка.
Найжорсткіша дитина у світі, так?
Але якщо ти кинеш вертеп, ти не будеш ні милою, ні жорсткою.
Окрім того, Марії,
справжній Марії,
було байдуже, що про неї думали,
вона зробила важкий вчинок, хоч і було страшно.
А ти така і є, знаєш.
Прошу, прийди.
Заради моєї мами?
Нехай лише для того, щоб усіх розсердити?
Пробач. Я Гердман. Просто я — не вона.
Принаймні наші свічки матимуть ідеальний вигляд.
Що ж...
ми прийшли.
Ви впоралися. Пишайтеся.
Так, Бет?
Ми ще жодного разу не зіграли всю виставу.
Не знаю, що станеться сьогодні.
Якщо Гердмани прийдуть,
у цьому вертепі вперше в історії
Йосип може побитися з волхвами,
а Марія закурить сигару й утече з дитиною.
- Потримаєте? - Так.
- Ні пуху, ні пера. - Дякую.
Він не це мав на увазі.
Так кажуть у театрі.
Пані Армстронг писала про це в нотатках.
Яка ти гарна.
Надто тісно.
Чудовий вигляд. Можеш іти за лаштунки.
Навряд чи вони прийдуть.
Мабуть, знадобиться Еліс.
Зрозуміло.
Еліс?
Можливо, сьогодні ти будеш Марією.
75-ТА РІЧНИЦЯ
- Гаразд, почалося. - Ага.
Ширлі вдарила мене крилом.
Це нічого. Коли вона повертається, пригнися.
Добре.
Марія і Йосип одягнені й готові виходити.
Чудово, Еліс.
Дякую всім, що прийшли.
Упродовж 75 років
вертеп був можливістю
нагадати нам про те, хто головний на Різдво.
Цього року
він виявився трохи іншим, ніж ми планували.
І це, мушу визнати, уперше для цього вертепу.
Щиро кажучи...
...сталося стільки всього, що привело нас сюди...
...що я не зовсім упевнена, що відбудеться сьогодні.
Та можливо, це не так вже й погано.
Адже Марія і Йосип теж не були впевнені у всьому.
Дякую, що прийшли.
І веселого Різдва.
- Усе гаразд? - Гадки не маю.
Гаразд.
У яслах
Без колиски, щоб спати
Маленький Господь Ісус
Поклав свою милу голівку
Зорі в ясному небі...
Що вона робить?
Дивилися, як Він лежить...
Що сталося?
Маленький Господь Ісус
Спить на сіні
Худоба реве
Дитя прокидається
Але маленький Господь Ісус...
Що вона вдягнула?
Принесла щось із дому.
Сказала, що якщо вона це зробить,
то лише у вигляді справжньої Марії.
Вони схожі на біженців.
Так.
Схожі.
«За часів Цезаря Августа
ухвалили закон,
що весь світ має сплатити податок,
і Йосип пішов до Вифлеєму зі своєю дружиною Марією...»
О, містечку Вифлеєме
Ми бачимо, як ти спокійно спиш
Глибоким сном без сновидінь
Мовчазні зорі над тобою
Осяюють темні вулиці
Вічне світло...
Чому ти плескаєш ляльку?
Так я допомагала Ґледіс, коли вона була малою.
Зустрічаються тут сьогодні...
Це обурливо!
Плескати маленького Ісусика, наче в Нього колька.
Цього, без сумніву, не було в програмі.
А мені подобається.
Гадаєш, маленький Ісусик не відригував?
Він...
«І в цьому регіоні
у полі були пастухи,
які стерегли свої отари вночі».
Коли пастухи стерегли свої отари вночі
Сидячи на землі
Янгол Господній спустився з небес
Й осяяв усе навколо
«І явився їм янгол Господній».
І явився їм янгол Господній.
Агов!
Дитя народилося вам!
Чого ви чекаєте? Ідіть подивіться на дитину!
Хутчіш!
Ми, три царі зі сходу,
Несучи дари, прийшли здалеку
Полями й ріками
Болотами й горами
Я знала, що так буде.
У них немає ні ладану, ні смирни, ні золота.
Вони принесли дещо інше,
і я одразу зрозуміла, звідки воно взялося.
Вони, певно, навіть не люблять шинки.
Ні, люблять. Обожнюють шинку.
Моя шинка у виставі.
«І коли Ісус народився,
з'явилися волхви зі сходу, щоб поклонитися Йому,
несучи в дар золото, ладан і смирну».
Вони мають піти. Вони все псують.
Цілком логічно,
що волхви хочуть присісти й відпочити.
Вони пройшли довгий шлях.
Гадаєш, вони віддадуть шинку й підуть?
Вони не шинку несли!
Що це за Дитя, яке поклали спочити
Що спить у Марії на колінах?
Якого янголи...
Що стосується псування всього,
то мені здалося,
що Гердмани покращили вертеп, дуже покращили.
Просто роблячи те, що здавалося природним.
Наприклад, плескаючи дитину, щоб відригнула.
Або вважаючи, що шинка буде кращим подарунком,
ніж багато парфумів чи олії.
Зазвичай ще до «Тихої ночі»
мені це все так набридало,
що я не могла дочекатися кінця.
Та цього разу все було інакше.
Я майже хотіла, щоб вертеп тривав,
щоб ним керували Гердмани,
просто дивитися, що ще вони зроблять.
Я усвідомила, що ніколи ще не бачила народження Христа.
Але Імоджин допомагала мені побачити його чіткіше, ніж будь-коли.
Тиха ніч
Свята ніч
Ясність б'є
Від зірниць
Дитинонька Пресвята...
І потім це сталося.
Усі весь час чекали,
що Гердмани скоять щось неочікуване.
І, звісно ж...
Поглянь.
Вона плаче.
Марія плаче.
У цю мить...
Імоджин Гердман уперше в житті відчула
справжню різдвяну історію.
І ми теж.
Дитя святе, як зоря
Що ж...
це був найкращий різдвяний вертеп.
Уклонися.
Уклонись. Тобі аплодують.
Дякую.
Усі погодилися, що він був найкращим,
але, схоже, ніхто не знав чому.
Я знала лише те,
що завдяки моїй мамі
та її розумінню різдвяної історії,
Гердмани зрештою отримали те, що їм було потрібно найбільше.
Товариство.
Але й вони дали нам те, що було потрібно нам.
Роками я думала про диво Різдва
й таємницю народження Ісуса і не могла зрозуміти до кінця.
Але зараз це все вже не здавалося таким загадковим.
Коли Імоджин спитала мене, що таке вертеп,
я сказала їй, що він про Ісуса.
Але це було лише частково.
Він про новонароджене дитя
і Його бідних маму й тата,
у яких було багато клопотів.
Не було грошей, житла, лікаря,
не було знайомих чи поваги.
Але саме їх обрав Бог, щоб змінити світ.
Що стосується Імоджин,
здавалося, Різдво одразу вплинуло на неї.
Дякую, що повернулася.
Ти мене змусила.
Я так не думаю.
Ось твоя шинка. Чудовий реквізит.
Це не реквізит. Це подарунок від хлопців.
І...
я маю ще дещо.
Мені здалося, що час це повернути.
Дякую.
Оскільки вертеп закінчився,
ти, мабуть, не плануєш більше сюди приходити.
Але, можливо, прийдеш наступного тижня?
Якщо будуть смаколики.
Вона абсолютно правильна.
Правда?
Що саме?
Картина.
Що означало «абсолютно правильна»?
Не знаю.
Я думаю, Імоджин сподобався образ Марії на картині.
Такий чистий.
Наче вона нічого більше не робила,
окрім народження Ісуса перед Різдвом.
Імоджин якось мені сказала:
«Я — не вона».
Та для мене...
Марія завжди буде схожою на Імоджин Гердман.
І тому...
ми досі використовуємо цю ковдру, навіть через стільки років.
Еммануель
Щороку — Різдвяний вертеп Прослуховування
Що ж, ви всі
тепер знаєте,
чому вертеп такий важливий для нас...
Не знаю, хтось хоче взяти участь?
Овва, як багато рук!
На щастя,
у нас багато ролей, і маленьких ролей не буває.
Гаразд, батьки, якщо бажаєте,
ведіть усіх до вівтаря,
ми розподілимо всіх.
Призначимо вам ролі
й проведемо першу репетицію.
Гаразд, ідіть звідси.
Можна їх приміряти?
Знаєш, це були крила Ґледіс.
Вона нікому не дозволить їх одягти.
Але якщо ти побіжиш донизу, ми знайдемо тобі новісіньку пару.
«Агов. Дитя народилося вам».
Кінець
Оллі Гердман став ветеринаром,
який спеціалізується на вивченні котів.
Клод Гердман став шкільним учителем.
Його учні не наважуються матюкатися при ньому.
Лерой Гердман кілька разів потрапляв за ґрати,
але зараз він виправляється.
(Щиро кажучи, один із шести Гердманів — не так вже й погано)
Ґледіс Гердман стала бортпровідницею.
Її пасажири слухаються завжди.
Ральф Гердман став священником у найбільшій церкві Середнього Заходу.
Його остання проповідь називалася «А що ж Ірод»?
Імоджин Гердман знялася в кількох фільмах,
перш ніж очолити різдвяний вертеп у церкві Ральфа.
Зараз вона — мати п'ятьох...
і нікому не доводиться питати, де вона.
Переклад субтитрів: Олена Скібіцька