Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
I fængslet er der koder.
Det er som en rangering af forbrydelser,
der er mere eller mindre acceptable for de indsatte.
Hvis en forbrydelse er for alvorlig, for hæslig,
er man dødsens.
Er man dødsens, på det niveau jeg var,
er det andre indsattes ansvar at dræbe personen, hvis de får chancen.
Alle indsatte ønskede at dræbe mig, ligesom halvdelen af vagterne.
Det er en normal reaktion.
Men ikke...
...én eneste gang følte jeg mig mere i fare
end de utallige gange, jeg var i fare i sekten.
Intensiteten af at være i fængsel kom ikke i nærheden
af intensiteten af at være slave i en sekt.
De syv medlemmer af sekten i Santiagos fængsler
er under permanent beskyttelse mod mulige angreb i fængslet.
Sig noget.
En forfærdelig, ufattelig begivenhed.
Værre end nogen forbrydelse nogensinde.
Ifølge politiet er det første gang, der er sket menneskeofring i Chile.
Utroligt nok for at afværge verdens undergang.
Forbrydelsen er så forfærdelig,
at ingen vil se ud over den.
Det var ikke et drab i affekt.
Det var ikke en forbrydelse, hvor man dræber for at stjæle en bil.
Det var en forbrydelse for at redde verden.
Jeg kan ikke lide at tale om det,
fordi folk ikke forstår, hvor slemt det er.
Hvis jeg virkelig fortæller alt,
bliver I vrede.
DOMMEDAGSKULTEN ANTARES DE LA LUZ
Mit navn er Verónica Foxley, og jeg er journalist.
De sidste 30 år af min karriere har jeg lavet undersøgende journalistik.
Kriminalstof har altid været min favorit.
Jeg kan lide krimi, fordi det handler om menneskets tilstand.
Med de skrøbeligheder, der opstår i folks sind,
de hemmeligheder, der er at opdage, for at prøve at forstå,
hvad der får folk til at begå forbrydelser.
Og især i denne sag om sekter
var det motivet, der interesserede mig, da jeg startede på sagen.
Motivet var at redde verden.
Jeg tænkte: "Det er en historie, jeg bør undersøge."
ET STED I DET SYDLIGE CHILE
Jeg havde aldrig været så lykkelig, som da jeg kom med i sekten.
TIDLIGERE MEDLEM AF COLLIGUAY-SEKTEN
Det var en gruppe af mennesker, der var blevet vækket...
...for...
...at tjene et højere gode.
For at tjene lyset og kærligheden, for at rense hele verden.
De tog mig ind.
De accepterede mig fuldt ud.
Jeg havde aldrig tilhørt noget før.
HOVEDKVARTERET FOR CHILES POLITIS EFTERFORSKNINGSENHED
Jeg husker, at jeg i december gik til efterforskningsenheden,
og der kom familiemedlemmer til en kvinde,
og de sagde,
at deres søster var i en sekt.
Chiles lov om sekter siger,
at ingen må diskrimineres på grund af deres religiøse overbevisning.
- Her! - Deromme.
Da der ikke er restriktioner,
gør det sekter svære at efterforske.
Led videre!
Kom så!
Hej, ven!
Royal! Kig engang.
Det var en ny slags forbrydelse for alle involverede kriminalbetjente.
Vi havde ingen viden om, hvordan man efterforskede en sekt.
Det, der lod os efterforske Colliguay-sekten,
var ayahuascaen, der blev smuglet fra Peru til Chile.
Alt ændrede sig, da vi fandt ud af, der var sket et mord.
Der blev lavet tests, der bekræftede, det var menneskeknogler.
Er det helt sikkert?
Vi venter på anklageren, før vi går i gang.
Et forfærdeligt mord.
I april 2013 fik jeg et opkald fra anklageren i Santiago,
der underrettede mig om, at en stor sag blev sendt
til Quilpués anklagemyndighed.
Og at jeg ville få flere oplysninger fra politiet på sagen,
som var efterforskningspolitiet.
Politiet i Santiago startede efterforskningen i slutningen af 2012,
hvor de havde fastslået, der var menneskelige rester i Colliguay,
der passede med informationer, vi havde om sekten.
Anklageren gav os straks en arrestordre
på medlemmerne af Colliguay-sekten.
Denne sag har påvirket mig meget i forhold til menneskelig brutalitet.
- Fortryder du? - Fortryder du at tilhøre sekten?
Det var en udfordring for os,
for hvordan håndterer vi noget uden fortilfælde?
Det var op til mig at interviewe dem.
Og det var meget komplekst.
VIDNESBYRDENE FRA DEM, DER VAR INVOLVERET I RETSSAGEN,
ER GENSKABT VED HJÆLP AF OFFICIELLE DOKUMENTER FRA SAGEN.
NOGLE UDSAGN ER FORENKLET FOR KLARHEDENS SKYLD.
David Pastén Rojas.
TIDLIGERE MEDLEM AF SEKTEN
Disse mennesker havde i flere år
været kuede af Antares' dominans.
Carolina Vargas San Martín...
Og denne dominans blev til trusler...
Pablo Undurraga Atria.
...hvilket førte til en frygt, der holdt dem sammen.
Josefina Isabel López Núñez.
Natalia Guerra Jequier.
TIDLIGERE MEDLEM AF SEKTEN
María del Pilar Álvarez Fuenzalida.
Især Pablo Undurraga,
nummer to i sekten...
Karla Franchy Arana.
...var den mest bange af alle.
Jeg var en meget ensom fyr.
Og pludselig havde jeg en familie.
Med det samme.
Med folk, der elskede mig og ville have mig der.
Pablo var en meget glad dreng,
meget knyttet til naturen.
Han var glad, indtil han begyndte i skole...
PABLO UNDURRAGAS FAR
...i 3.-4. klasse.
Pablo havde en uheldig kombination i folkeskolen,
for han var lille med bøjle og briller, og han var ikke til fodbold.
Helt ærligt. Han var et oplagt mobbeoffer.
Jeg tegnede hele dagen og læste lektier.
Jeg fik gode karakterer.
Jeg var sgu et let mål.
Det var ikke fair.
Jeg blev vred, for jeg forstod ikke mobningen,
som jeg gør nu.
Jeg var frustreret og fuld af følelser, jeg ikke kunne håndtere.
Da jeg blev 18, var jeg allerede deprimeret.
I slutningen af gymnasiet stoppede jeg med at ville passe ind i skolen
og søgte venner andre steder.
Jeg glædede mig til at forlade skolen og tage på universitetet.
Jeg opdagede musik.
Jeg sang i et band...
Jeg indså: "Musik er godt for mig." Jeg blev forelsket i det.
Lidt efter lidt begyndte jeg at få mere normale forhold.
Jeg begyndte at date.
Jeg begyndte at få ægte venner.
Indtil jeg endelig mødte min ældste søns mor.
Han er 16 år nu.
Da jeg var 23, fandt jeg ud af, jeg skulle være far,
og jeg blev far som 24-årig.
Folk tror, man er voksen som 24-årig.
Mit ID påstod, jeg var voksen.
Men følelsesmæssigt var jeg ikke.
Jeg så på mig selv og sagde: "Jeg er et rod. Jeg må tage mig sammen.
Jeg vil være god for min søn,
og jeg vil have, at verden er god for min søn."
Et lille skridt for et menneske...
Klimaforandringer, skovrydning,
den accelererede befolkningstilvækst...
Olieplatformen Deepwater Horizon er eksploderet.
De har anholdt 214 personer...
Vi må gøre alt for at stoppe terrorisme.
...tropper står klar.
USA's militær har begyndt angreb...
Er det World Trade Center?
Et fly er styrtet ned!
Jeg begyndte at tro på alt, der kom min vej.
Jeg praktiserede reiki, tog i temazcals, jeg begyndte at læse om buddhisme...
Alt, der ikke var katolsk.
En dag sagde min reiki-mester: "Jeg har den perfekte workshop til dig.
Det er ret tæt på dit hus."
Så jeg tog derhen uden at vide, hvad det var, og mødte Antares.
Før han blev Antares de la Luz,
hed han Ramón Castillo Gaete.
En arbejderdreng fra Peñalolén,
der spillede bold, havde venner i nabolaget, kørte på cykel,
underviste børn i en by i Lo Hermida, havde et politisk og socialt engagement.
En ung fyr, der studerede musik.
Han elskede musik fra Andes.
Han var med i bandet Amaru.
Og han var en god musiker.
Han var fantastisk på klarinet, saxofon og charango.
Jeg beundrede den Ramón i Antares.
Han havde evnen til at forstå andres behov
og hjælpe dem.
I en meget ung alder begyndte Ramón Castillo Gaete
at føle smerte i sin krop.
Smerter, der gjorde ham immobil, så han led meget.
Den holdt ham vågen om natten.
Han sagde, at smerten var så slem, at han bare gerne ville dø.
Han sagde, han ville tage ayahuasca, fordi han havde taget det to år tidligere,
og det havde hjulpet.
Det var to-tre timer, hvor han ikke følte smerte.
Og for ham var det...
...utroligt.
Ramón Castillo dukkede engang op hos mig, ligesom mange andre.
Dengang holdt jeg ugentlige ceremonier hos mig.
Han kom til mig og ledte efter medicin, ligesom mange andre.
Vi lavede en ceremoni.
Ramón var her,
ceremonimesteren der.
Jeg lukkede øjnene.
Og fra det sted, hvor jeg vidste, Ramón sad,
mærkede jeg en masse lys.
Der er tusindvis af planter i junglen.
Hver plante har medicin.
Hver plante har en ånd.
Og ayahuasca er som en syntese af hele den verden
med lidt af hver af de planter derude.
De er inkorporeret i disse to planter:
Chacruna og ayahuasca.
Og tilberedelsen af dem kan føre til visdom.
Det har mange formål,
men helbredelse er det primære,
samt bevidsthed.
Efter at have taget medicinen et par gange,
sagde han, at vi ikke skulle kalde ham Ramón mere.
At han hellere ville kaldes Antares.
Ayahuasca kan åbenlyst hjælpe på mange måder,
men det skaber direkte bevidsthed om en selv.
Ramón Castillo kaldte sig Antares de la Luz
som reference til den klareste stjerne i stjernebilledet Skorpionen.
Hans partner og en ven,
der kan siges at være hans første følgere,
tog til et stævne kaldet Regnbue.
Der mødte han folk, der var på en lignende rejse.
Jeg var meget åben og super modtagelig.
I min oplevelse så jeg tre væsener.
Den ene var Ramón med meget langt skæg,
der sad på en sten midt i floden.
Han sagde: "Sid med os og mediter. Jeg viser dig en meditation."
Han viste meditationen,
og jeg tænkte: "Hvad fanden? Hvad er den følelse?"
Det var anden gang, han besøgte Regnbue-fællesskabet.
Han kom med to personer.
Han grundlagde en gruppe, der mediterede med ham.
Jeg husker, at der var en stor flod.
En dag gik jeg langs floden,
og jeg så dem alle meditere.
Jeg gik derhen.
Det var det afgørende øjeblik, hvor vi alle følte nærhed.
Jeg følte noget i mig, som ikke kan forstås.
Antares de la Luz havde en magnetisme.
Hans magnetisme skyldtes flere ting.
Først og fremmest hans udseende. Han var ganske høj.
Han var imponerende bygget.
En imponerende tilstedeværelse. Forskellig fra resten.
En mesters stemme og positur,
en mesters skæg,
en mesters skaldede hoved.
Hans tillid til den filosofi, han dyrkede,
indgød samme tillid.
Jeg var forelsket i ham. Jeg var ikke sammen med ham, fordi han bad om det,
men fordi jeg følte så meget kærlighed.
Antares kom med andre, der også havde kræfter.
Folk, der allerede var avancerede.
De var som "overordnede".
Min reiki-mester var der med en anden mester.
Der var folk, som jeg følte var...
...sværvægtere.
Og de så alle op til Antares med stor ærbødighed.
Han var 100 procent inkarnationen af min idé om en mester.
Han havde en masse viden,
som han havde studeret og lært udenad.
Og det havde han forvandlet til en pastiche eller åndelig collage.
Han talte meget om Carlos Castaneda, om maya-spådommen...
TIDLIGERE ANTARES-FØLGER
...og om Viracocha.
Ethvert spørgsmål, man som deltager i et seminar måske kunne stille,
blev mødt af en meget...
...dragende person.
Og svaret ville altid være et bestemt citat.
Der ville altid være noget særligt indhold
og et væld af information.
Carlos Castaneda.
Don Juans lære,
et ikon på hippiernes tid i USA.
I 1960'erne studerede Carlos Castaneda indianernes forfædres ritualer.
Han chokerede moderne antropologi og blev selvudråbt shaman.
Carlos Castaneda var en guru i amerikansk modkultur.
Han var en kilde til inspiration for filminstruktører, forfattere og musikere.
Han var meget indflydelsesrig.
Universets helhed er blot perception. Hvordan vi opfatter ting.
Der er ingen fakta, kun fortolkninger.
CASTANEDAS STEMME
Ramón,
som ethvert andet menneske,
blev ved med at læse.
Og Ramón sagde, at hans formål med livet...
...var at hjælpe folk.
JANUAR 2009
Fem minutter inde i workshoppen var jeg vild med det.
Det var de redskaber, jeg ledte efter.
Det var en vækkelse af ens indre selv.
Aktivering af Chakraer og Det Indre Selv-workshoppen.
Han fik en til at sidde i lotusstilling
og lavede en guidet meditation.
Vi skulle forestille os at gå ned ad en trappe og nå en dør.
Forestil jer
en nedadgående trappe.
Vi når en dør.
Jeg sætter en kasse på jeres venstre side.
"I den æske er der en gylden nøgle. Tag nøglen.
Brug nøglen til en dør nederst på trappen."
Åbn døren.
Gå ind.
"Du er nu i et rum, som er det rum, hvor dit indre selv bor."
Prøv at kramme dit indre selv.
Jeg følte, jeg krammede en krop,
og jeg blev oversvømmet af en befriende følelse.
Han insinuerede altid,
at svaret på alle spørgsmål var at arbejde med sit indre selv.
Og at kunne nå de svar afhang af, hvor disciplineret man var,
og hvor villig man virkelig var til at finde sandheden.
Jeg følte, jeg var på kanten til sand viden.
Dybe sandheder.
Svar på eksistensen.
"Her er måske svaret på, hvorfor jeg har været deprimeret så længe."
Jeg fik det bedre.
Jeg havde datet Pablo Undurraga i et år.
UDDRAG FRA EFTERFORSKNINGEN
Det forhold var ren tortur.
Jeg hadede, at han røg marihuana.
Vi slog op og var adskilt i tre måneder. Jeg begyndte at hænge med Pablo igen.
Han fortalte mig, at han havde været til et seminar om selvhealing,
som havde hjulpet ham med hans stress.
PABLOS LEJLIGHED
På en måde var Pablo en magnet eller et bindeled
blandt sine venner eller de folk, han fik med i sekten.
Han inviterede David Pastén til at bo hos ham
i en lejlighed i Calle de los Militares.
Jeg så store ændringer i hans adfærd.
UDDRAG FRA EFTERFORSKNINGEN
Jeg så, hvor meget han beundrede Antares.
David Pastén introducerede sin kæreste, Pilar.
Det dannede en gruppe mennesker omkring ham, som alle var Pablos venner.
Mit liv blev bedre.
Jeg ønskede, at min bedste ven fik gavn af det,
at min kæreste og alle andre fik dette værktøj, der var ægte.
Pablo oplever en vækkelse
og bliver en af de mest disciplinerede soldater.
Vækkelsen var et vendepunkt.
Det var tidspunktet, hvor man i sandhed kom med i gruppen.
Vækkelsen er det øjeblik, hvor man finder ud af,
at Antares er...
...inkarnationen af Gud. At Antares' indre selv er Gud.
På et tidspunkt førte han os alle sammen. Vi var ti i meditationssessionerne.
Han fortalte os, han havde noget nyt, vi skulle se.
Jeg kan huske, vi begyndte at drikke lidt ayahuasca.
Og vi mediterede.
Lige før workshoppen sagde Antares: "Sæt dig bagerst.
Tag den energi, du ved, jeg vil kanalisere til dig,
og så vil dit indre selv fortælle dig sit navn i dag."
Jeg gik til mit indre. Alle gjorde det, og Antares gik gennem lokalet.
Mine øjne var lukkede, og Antares sagde: "Spørg ham, hvem jeg er."
Jeg husker at se et enormt væsen,
der udstrålede energi i rummet.
Og da han sagde:
"Ved I, hvem jeg er?"
Det var som...
Vi ville alle sige det, men ingen ville sige det.
Noget eksploderede i mit sind.
Og jeg begyndte...
...at få mange visioner efter hinanden.
De var meget intense.
Som to eller tre sekunders blink fra bestemte tider.
Med forskelligt tøj, aldre og scenarier.
Jeg så mange selvmord.
Jeg så masser følelser af...
Som om min hals og arme brækkede.
En masse angst og sorg.
En masse smerte.
En masse skam.
Og efter denne...
...kaskade af billeder
så jeg endelig en slags bibelsk scene.
En menneskemængde.
I midten af denne mængde var der en med ryggen til mig.
Og denne person glødede.
Han vendte sig om, og han havde Antares' ansigt.
Hans kropsholdning var alt, hvad jeg associerede med Jesus.
Workshoppen sluttede,
og Antares sagde: "Hvad fortalte dit indre selv dig?"
Jeg sagde: "Der var meget. Jeg fortæller det senere."
Jeg havde sagt ja til at køre Antares tilbage til det hus, hvor han boede.
Jeg var stille hele vejen. Ved døren sagde han: "Nu."
Jeg spurgte: "Antares, er du Jesus?"
Hans ansigtsudtryk ændrede sig fuldstændig.
Han blev alvorlig og sagde:
"Pablo, sæt dig og fortæl, hvad du så."
Jeg fortalte det hele.
"Ja, sandheden er, at jeg er Jesus.
Men jeg er Jesus,
ligesom Jesus var en inkarnation af Gud.
Pablo, jeg er Gud.
Tvivler du på, at jeg er Gud?"
"Nej, jeg har lige set, at du er Gud.
Så jeg ved, at du er Gud."
Jeg begyndte sgu at græde.
Antares sagde: "Pablo, bare rolig. Du har lige haft din vækkelse.
Du er vågnet til sandheden om, hvad der foregår.
Jeg er reinkarneret mange gange.
Formålet med reinkarnationerne har været at undervise.
Som Jesus underviste jeg.
Da jeg var Buddha og Krishna, underviste jeg.
I denne inkarnation vil jeg ikke undervise.
I denne inkarnation kommer jeg for at besejre mørket."
I årene før 2012 begyndte information at cirkulere
via sociale medier og Google,
gennem uofficielle kanaler,
om at verdens ende var nær.
Vi har måske kun tre år tilbage på Jorden,
da den 21. december 2012...
Ifølge den gamle maya-kalender er 21. december 2012 verdens undergang.
December 2012,
en dag uden daggry.
En kollision mellem en asteroide og Jorden
er måske katastrofen forudsagt i et andet vers fra Åbenbaringen.
Vil verden gå under, som de gamle kulturer varslede?
Han begyndte at afsløre denne sammenhæng.
Den virkelige kontekst, hvor jeg var kaldet til at hjælpe.
Der var en kamp mellem lys og mørke,
der nærmede sig afslutningen.
Og den afslutning var den 21. december 2012.
Forestil jer en person med så udhulet selvværd,
og så kommer denne guru pludselig og siger:
"Du vil redde verden."
Jeg besluttede at tro på ham.
Jeg troede, jeg så det, og besluttede at handle på det.
Så de troede nok,
at de også havde set det.
Nogle tidligere, andre senere...
...besluttede at følge ham.
Da jeg havde min vækkelse, sagde Antares til mig:
"Du er nu med i verdens mest eksklusive klub.
Vær klar, for denne...
...klub er ikke for sjov, den er hårdt arbejde."
Hans tone skiftede.
Han gik fra at være en meget fåmælt, fokuseret og sagte mester
til at tale hårdt.
"Som det første skal du vide, at jeg ikke beder om tjenester.
Jeg giver ordrer."
Han var jo Gud! Så jeg sagde: "Ja, giv mig ordrer!"
Jeg modtog mange ordrer i de første to måneder,
men det var små ting.
Altid på grænsen af, hvad man er i stand til at ofre.
Eksempelvis:
"Du skal slette alle dine fotos."
Fotos af...
Min søns fødsel, hans barndom.
Mine fotos!
Jeg havde et lille værelse i min lejlighed, hvor min søn boede.
Han boede hos mig halvdelen af tiden. Antares sagde: "Jeg flytter ind hos dig."
"For pokker, mester Antares, jeg forstår, at du må bo et sted,
men jeg har et ansvar over for min søn,
og jeg tror, jeg har min søn af en grund. Jeg tror..."
"Hvem fanden tror du, at du taler til?
Jeg bad ikke om noget pis.
Jeg gav dig en ordre og fortalte dig,
at jeg skal bo på det værelse.
Husk, du taler med Gud. Husk din plads."
Der havde ikke været fysisk vold før da.
Men der var en masse vrede fra ham.
En masse udmattelse.
Som en udfordring.
Det var altid, som om Ramón ikke straffede mig, men udfordrede mig.
"Du er ikke fokuseret. Du mediterer ikke."
Inderst inde ønskede Antares, at ingen tvivlede på ham,
og at de fulgte ham med den disciplin, han krævede.
At de gav ham alle materielle ejendele,
alt, de holdt kært, og undertrykte deres følelser.
Antares var vores leder.
Vores lærer. Vores åndelige vejleder.
Vi blev anset for krigere,
som måtte kæmpe for at undertrykke vores egoer.
Derfor skulle vi følge alle hans ordrer.
Selvom vi ikke ville.
Der var en hel protokol omkring at bo med ham.
Man måtte ikke tale direkte til ham eller røre ham.
Vi skulle læse alle Carlos Castanedas bøger,
læse visse dele af Bibelen
og holde os fra folk, der "sov."
Vi skulle af med så mange materielle ejendele som muligt.
Vi skulle barbere hovedet,
fordi hår akkumulerede negativ energi.
Vi måtte kun gå i farverigt tøj, intet sort.
Jeg fik forbud mod at fløjte. Jeg måtte aldrig fløjte eller synge.
Jeg måtte ikke skrive musik. "Hvad fanden? Indspiller du?
Du burde fokusere på at hjælpe med at redde verden."
Han byggede en hær af krigere.
Hver kriger skulle være mere og mere perfekt og utrættelig.
Ifølge Castanedas bøger var en kriger...
...et ekstremt magtfuldt væsen.
De var enormt stærke, fordi de var uden ego
og uden tilknytninger, og fordi de ikke havde...
...overflødige jordiske følelser, saboterede de ikke sig selv gennem moral
skabt af samfundet.
Når noget var besluttet, satte vi ikke spørgsmålstegn ved,
om det skulle gøres eller ej.
Han var sgu et uhyre.
Der var tre typer af væsener: Rene, urene og mørke.
Rene væsener havde altid været i lyset.
Urene væsener havde forbrudt sig mod de universelle love,
der blev dikteret af Gud under skabelsen.
Og mørke væsener var skabt af Lucifer, djævelen,
til at udkæmpe en astral krig.
Han sagde, en af pigernes mor havde et mørkt indre.
Jeg kunne se, hendes øjne var forskellig fra andres. Metalliske.
Jeg kunne tale med denne person,
og samtidig var der noget inde i mig,
der omklamrede mig med sine vinger og blokerede angreb.
Og jeg så slanger af sort energi komme fra hende.
Jeg trak dem ud og skubbede dem væk.
Så mærkede jeg noget klistre til mig. Det var en afslappet samtale...
Det var en tilstand af absolut og konstant krig.
På det tidspunkt havde Antares
taget ayahuasca og så Pablos kat, og han sagde, hun var forbandet.
Vi boede i lejligheden,
og min kat blev gravid.
Antares blev meget intens og sagde: "Tror du, det her er en leg?
Hvem er de indre væsener i de killinger, der er på vej?
For det kan nemt være et angreb fra Lucifer.
Det indre selv af katten, der imprægnerede Heks,
kunne være Lucifer
med den hensigt at bringe de fem primære mørke væsener
ind i mit hus for at angribe mig.
Så lad os se,
hvad de killinger er, Pablo."
Han puttede min kat i en Tupperware-boks.
Lige da han gjorde det, så jeg en sky af mørk energi komme ud fra min kat.
Jeg tænkte: "Det passer sgu." Hendes hår strittede.
Hun blev virkelig vred.
Han tog mig hen til San Carlos-kanalen.
Han steg ud af bilen,
gik hen til en bro og smed Tupperwaren med min kat i floden.
Det var første gang, vi måtte dræbe et mørkt væsen.
I marts 2010 besluttede vi at skifte bopæl
og flytte til Olmué.
Så vi flyttede fra byen, hvor min familie boede,
for at bo langt væk.
Antares forklarede os, at vi skulle flytte,
fordi huse har energier og kræfter.
Og huset, vi lejede i Olmué, havde mere kraft
end vores tidligere lejlighed.
Jeg fik at vide, at de ville etablere et healingcenter i Olmué.
Faktisk spurgte de mig,
om jeg kunne låne dem til et helt års husleje,
for det var billigere.
En del af krigerens vej var kunsten at lave snigangreb,
hvilket dybest set var at lyve for at opnå et større gode.
De præsenterede mig for en genial forretningsplan.
Det var et kneb.
Ligesom vi skulle læse Castanedas bøger,
måtte vi lære snigangrebets kunst.
Vi måtte snige os ind på alle, der stadig "sov."
Ligesom Neo i The Matrix kunne vi ikke sige sandheden til dem, der "sov."
Hvordan kunne vi? De ville aldrig forstå.
Det bedste at gøre for på sigt at vække dem
var at narre dem for deres eget bedste.
Og de betalte rettidigt, for det var en del af planen.
Da vi begyndte at bo sammen i det hus,
vi betragtede os selv som et fællesskab.
Vi dannede produktionsselskabet Calypso i den audiovisuelle branche.
Vi solgte sushi og arrangerede seminarer med selvhealing.
Til sidst var vi seks eller syv personer,
der alle arbejdede for at opfylde Antares' behov.
Og Antares arbejdede ikke særlig hårdt.
Tværtimod.
De måtte passe ham.
Pablo tog ham på gåture.
Han skulle konstant have massager.
Antares fejede aldrig, holdt aldrig en kost.
Han arbejdede ikke.
Hans job var at redde menneskeheden.
Og han havde til opgave at bekæmpe dette mørke.
Hans job var at bære smerten fra mørket i sig.
Hans job var at overleve.
Hans job var ikke at dø.
De troede så stærkt på historien,
at de troede på hvad som helst.
I seks, syv eller otte måneder
måtte jeg gøre alt, Antares sagde til mig.
Det var, som om jeg havde mistet min vilje.
Som om jeg ikke behøvede at tænke,
fordi en anden sagde, hvad jeg skulle gøre.
Man tænkte:
"Hvad er min lille hjerne til? Mit hjerte? Min vilje?
Hvorfor er jeg fri, hvis Gud siger, hvad jeg skal gøre?"
FEBRUAR 2011
Pablo ringede og sagde:
"I en ceremoni skal han slå jer tre gange på et chakra.
Det vil helbrede jer så meget."
Først barberede vi hovedet.
Han sagde: "Tag jeres tøj af."
Så vi tog tøjet af.
Så gav de os tre slag på det første chakra ved rygsøjlen.
Tre slag med en kæp.
Det gjorde selvfølgelig ondt.
Jeg følte mere skyld end frygt.
Fordi jeg ikke gjorde nok for at hjælpe Ramón.
Resultatet var modsat.
I stedet for at blive, som han var før,
blev hans forvrængning af virkeligheden bare stærkere.
Jeg tænkte: "Hvor er det vildt, at nogen kan tro på ham i den tilstand."
OKTOBER 2011
En dag sagde han, jeg aldrig måtte se min søn igen.
"Ingen søn mere i dit liv.
Beklager, jeg ved, du elsker ham, men der er kun ét år tilbage indtil 2012.
Og din mission...
...som tjener for denne afgørende mission...
...kræver din udelte opmærksomhed.
Du spilder for meget energi på din søn. Beklager. Det vil gøre ondt.
Men...
...du må finde en måde
at narre din søns mor med en undskyldning,
så det er permanent.
Du må fjerne din søn fra dit liv.
Han må ikke komme her mere."
Den dreng var så sød.
Pablo kom ofte forbi. Pablo så ham hver fjortende dag.
Han tog ham også med til Olmué.
Havde jeg vidst, hvad der foregik i Olmué,
ville det have givet mig myrekryb.
Ingen ord kan beskrive den sorg.
Alle med børn...
...vil forstå det.
Det ødelagde mig fuldstændig.
Jeg har altid villet være far.
Og selvom jeg var en idiot med en masse problemer,
var faderskab vigtigt for mig.
Jeg var i en konstant tilstand af religiøs ekstase
og absolut smerte.
Men det var martyrens smerte.
"For fanden, jeg har mistet alt, og alt gør ondt,
men tænk på goderne på lang sigt."
Så...
På en sær måde var det et af mine lykkeligste øjeblikke.
Hvor jeg græd af lykke.
Antares beslutter at flytte igen.
Denne gang skal de leje et hus i Mantagua.
Der holder de healingseminarer.
Der kom mange mennesker.
Men kun en håndfuld af dem, Antares' udvalgte,
fik lov til at tilbringe tid sammen med gruppen.
De var de eneste, der måtte komme og gå i huset.
Der var øjeblikke af lykke,
hvor de følte ægte ekstase.
Der findes kærlighedshistorier der.
Pablo var sammen med Natalia, David var sammen med Pilar.
Så kærlighedsforhold udviklede sig.
Det var som et eventyr, en åndelig rejse, der begyndte som et par.
Men Antares begyndte at kontrollere selv de forhold.
I den periode afsluttede jeg forholdet til Pablo,
fordi Antares fortalte Pablo, at han skulle give Carolina terapi.
Og han forelskede sig i Carolina.
Antares beordrede dem sammen, fordi hun var hans sjæleven.
Hvad angår forholdene,
så arrangerede og afbrød Antares forhold, som han ville,
eller for at fjerne noget, der distraherede hans tjenere.
En af aktiviteterne, som blev dyrket i fællesskabet,
blev kendt som "at tage",
hvor Antares tog ayahuasca.
Efter at have taget ayahuasca får Antares ordre fra sit indre selv
om at gøre Natalia til sin kvinde.
Ramón sagde, jeg skulle være hans kvinde.
Det betød, at vi skulle have et forhold.
Og at ordren var en åbenbaring fra hans indre.
At dette var uundgåeligt, at han var Gud.
Han fik mig til at tage ayahuasca i tre nætter.
De første to nætter ville jeg ikke være sammen med ham.
Men den tredje aften sagde Antares, at hvis jeg ikke adlød ordren,
ville hans indre selv brænde mig levende på dommedag.
DECEMBER 2011
Og pludselig...
...begyndte tingene at komme ud af kontrol.
Det var der...
...at Natalia Guerra blev gravid.
Jeg tror, det er her, at det begynder at gå over styr.
Her begynder historien at tage en snoet drejning.
Antares kunne ikke få børn, da det ikke var hans mission i denne inkarnation.
Hans mission var at redde verden.
Men Natalia blev gravid.
Så vi sagde alle: "Hvad fanden? Du sagde, du ikke kunne få børn."
Antares sagde: "Jeg forstår ikke. Jeg må tage ayahuasca.
For jeg har længe vidst, at det her ikke skulle ske.
Så indtil jeg ved, om babyen er mørk eller lys,
må en gravid Natalia ikke bo under samme tag.
For hvis det indre væsen er mørkt,
og det angriber mig, vil det ødelægge alt.
Natalia må have sit eget sted,
så hun kan være gravid der."
Natalia måtte gennemføre en graviditet, hun ikke ønskede.
Desuden...
...måtte hun konstant lyve over for sin familie.
JUNI 2012
Han bad mig bilde mine forældre noget ind,
da ingen måtte vide, jeg var gravid.
Historien var, at jeg skulle rejse rundt i Sydamerika.
Antares tog ayahuasca og sagde, han havde fundet ud af,
at babyens indre selv var Lucifer.
Han sagde, at som menneske
kunne babyen når som helst bringe Lucifer til live,
og at det ville være klimakset for Jordens frelse.
For hvis babyen gav liv til Lucifer,
måtte Antares dræbe ham.
Der kommer altid et punkt, der er magisk for mig.
Det er, når man finder personen, der kan vise helheden.
Og i dette tilfælde var det en anonym kvinde.
Hun er i vidnebeskyttelse.
Hun indgav en klage,
mens sekten stadig opererede.
HUSET I LOS ANDES 2012
Hun kunne ikke klare situationen mere.
Det var for stressende og farligt. Så hun gik.
Men hun tog væk med den viden, at Natalia var gravid,
og at Antares havde dræbt hvalpe.
Hun vidste, hvor intenst og skørt det var.
Hun tog på politistationen for at fortælle sin historie.
Hun ville advare politiet om,
at der kunne ske alvorlige ting.
María del Pilars søstre tog hen til politiet efterforskningsenhed
sammen med det beskyttede vidne,
som ved denne lejlighed fortalte os om sekten.
Vidnets informationer var klare.
Det var vigtigt, at vi fandt ud af, hvor babyen og Natalia var.
Da de kom, sagde Antares til hende: "Min elskede, du må være stærk.
Alt dette er din karma.
Du kan godt.
Nu forstår jeg alt. Hvordan jeg skal helbrede verden.
Dette barn kan være Lucifer. Endelig har jeg fanget ham i dig."
Vi forsøgte at skabe tillid og samarbejde
med medlemmernes familier,
og vi fik kontakt med Natalias mor.
På det tidspunkt vidste hun kun,
at hendes datter var i udlandet.
Vi sagde, det ikke var tilfældet,
og at der sandsynligvis var sket noget med Natalia.
NOVEMBER 2012
En måned før Jesús' fødsel sagde han,
"Jeg har set det hele. Alt er fint.
Jesús bliver født præcis den 18. december efter ti måneders graviditet."
"Ti måneder?"
"Det er mit barn, et mirakel. Det bliver født en måned senere."
Og hans indre selv havde bedt ham
tage sydpå for at hvile før det sidste slag mod mørket i Colliguay.
Så vi måtte tage med ham på ferie til Icalma.
Og vi måtte leje ham en hytte der i en uge.
Hver gang jeg spurgte Antares,
hvad vi skulle gøre, hvis Natalia fik barnet inden december,
skældte han mig ud.
Men i november fik Natalia veer.
"Jeg er på røven. Det kan ikke passe. Mit indre selv viste det.
Så var det ikke ham, jeg så. Det var mørket, der viste mig det.
Det var et angreb.
Vi må finde ud af, hvem han er. Tag jeres ting. Vi rejser nu."
Og dagen efter begyndte et endeløst maraton.
Jeg skulle køre omkring 1.400 kilometer,
så Antares kunne tage ayahuasca.
Efter at have kørt hele den tur
skulle jeg tage ayahuasca hele natten.
Og Natalia var i fødsel.
Jeg havde veer i tre dage.
Antares kom med ayahuasca.
Han sagde, barnet ikke måtte blive født der, men et kraftfuldt sted.
Det sted var Colliguay.
Steder var vigtige for Antares. Han mente, nogle steder havde kræfter.
Hytten på bakken i Colliguay var der,
hvor han havde haft sin vækkelse og åbenbaring,
og hvor han udråbte sig selv til mester.
Barnet skulle fødes i den hytte.
Jeg ejer Colliguay-gården.
Jeg blev præsenteret for ham.
En fyr med lyse øjne.
En flink mand kaldet Ramón,
og han var musiklærer.
Han bad om tilladelse til at komme en gang om året.
Han sagde, mit hus var smukt og udstrålede en smuk energi.
Og jeg lod ham komme en gang om året og bo der.
Det var omkring klokken 23.
Der var mørkt.
Vi ankom til hytten,
hvor forholdene ikke var passende
til nogen form for fødsel.
Der var hverken vand eller elektricitet.
Det var bare Natalia og mig i huset.
Antares havde beordret,
at Natalia skulle være klædt i en tunika,
som dækkede hele hendes krop, undtagen hendes øjne.
Vi måtte prøve at forestå en hjemmefødsel
under ekstrem stress.
En mor slapper åbenlyst ikke af med en baby på vej.
Antares råbte til Carolina,
babyen skulle hurtigt ud, da den angreb ham,
og at den havde to hoveder.
Antares gav Caro ansvaret for en nødplan
for et kejsersnit.
Jeg sagde nej.
Jeg havde intet til at lave et kejsersnit.
Antares insisterede på, at jeg skar hendes mave op.
Han sagde, at hvis jeg ikke gjorde det, så ville han gøre det.
Natalia var ved at besvime af smerten.
Hun var meget svag.
Hendes puls var meget lav.
Så jeg sagde til Antares ved at benytte hans sprog,
at hvis jeg fulgte hans ordrer,
ville jeg dræbe et lysvæsen.
Det var som en spand koldt vand i hovedet på Antares.
Han sagde: "Nej! Det svin skal ikke få mig til at dræbe et af mine lysvæsener.
Vi må redde Natalia."
Så vi tog til klinikken i Reñaca, omkring to og en halv time væk.
Vi var i Colliguay
med 15 kilometer på en grusvej til næste hovedvej, og så...
Vi var midt ude i ingenting.
Jeg havde det ikke godt.
Antares råbte, at jeg måtte kæmpe.
At en kriger altid overskrider sine grænser.
At jeg var en fantastisk kriger.
Jeg var blevet frelst, og nu var mit indre selv rent.
Og hvis jeg døde nu, ville han genoplive mig.
Vi måtte have en forklaring på, hvorfor vi kom med en kvinde i fødsel,
der aldrig havde været til lægekontrol.
Vi fandt på en historie om,
at vi havde fundet hende vandrende ude midt i ingenting.
At hun kom fra en gruppe hippier, der havde forsøgt en hjemmefødsel,
hvor jordemoderen ikke kom.
At der var sket noget, og at vi havde reddet hende.
Vi var et sted på vejen, der førte til klinikken.
Antares steg ud af bilen og gemte sig.
Pablo tog os til Reñaca-klinikken og kørte væk.
Natalia havde kun tunikaen på.
Intet undertøj, barfodet.
Dækket af skidt og blod.
Jeg var i en lignende tilstand.
Og intet af det fangede nogens opmærksomhed.
Jeg håbede, de ville ringe til politiet,
så jeg kunne fortælle dem alt.
Det hele kunne være slut i det øjeblik.
Men nej, historien fungerede.
Hun fødte klokken 06.31 om morgenen.
Han var over tre kilo, sund og rask.
Hun kaldte ham Jesús, for det havde Antares bestemt.
De gav mig ham dagen efter.
Omkring klokken 15.30.
Det var så dejligt, for...
...jeg ammede ham, og det var...
...en fantastisk følelse.
Jeg havde meget blandede følelser.
Moderinstinktet er meget stærkt.
21. NOVEMBER 2012
Da de forlod klinikken, ønskede Natalia mindst mulig kontakt med babyen.
Fordi hun var...
...i krigertilstand.
I huset i Mantagua barberede Antares mit hoved
og vaskede mig med koldt vand.
I stuen fik han mig til at lytte til en sang.
Han sagde, hans indre selv havde vejledt ham.
Jeg sagde, jeg var ligeglad.
Han sagde: "Kære barn...
Vi skal nok klare os. Vi vil være frie i lyset."
Han talte for sig selv og bandede hele vejen.
"Du skal sgu ikke besejre mig.
Jeg ved, jeg kan slå dig."
Det var, som om han talte til Lucifer. Til Lucifers væsen.
Carolina låste sig inde.
Omkring klokken 15 sagde han, vi skulle til Colliguay.
Josefina og Pablo ventede på os, klar til at tænde bålet, når vi ankom.
Der var en gammel latrin,
et hul på en meter, der var måske to meter dybt.
Antares lavede et bål i hullet.
Omkring klokken 23
beordrede han os op i Carlas vogn for at køre dybt ind på gårdens område.
Pablo kørte.
Jeg sad bagi med Carolina og Pilar.
Og på forsædet sad Natalia og babyen.
På et tidspunkt skulle vi blive i vognen med Natalia,
mens han tændte bålet.
Jeg var oprørt og kunne høre Antares' stemme i baggrunden.
Jeg kunne ikke høre, hvad han sagde, kun høre hans stemme.
Jeg fornemmede ildens knitren, og jeg kunne se
ildens skær på afstand.
Så steg Pablo ud og sagde:
"Her er ordren...
Du skal tage Jesús tøj af,
binde hans fødder og hænder,
putte en sok i hans mund og dække hans øjne med tape."
Vi måtte gå med Jesús omkring halvvejs hen til bålet.
Og der...
Antares tog babyen fra mig,
og Pablo førte mig væk.
Da Antares tog sin søn,
gik det op for os, hvad der skulle ske.
Antares var der...
...for at dræbe sin søn.
23. NOVEMBER 2012
På det tidspunkt var det for sent at stoppe ham.
De mennesker, vi var dengang,
var ikke i stand til at stoppe ham.
Halvvejs tilbage mod vognen
brød Natalia sammen i gråd.
Da vi nåede frem til vognen, brød jeg også ud i gråd.
Jeg græd og kunne ikke stoppe.
Som om en bombe var sprunget tæt på, og vi var desorienterede.
Vi vidste ikke, hvor vi var.
Jeg kiggede hen foran vognen,
og Antares dukkede op foran bilens lygter med to ovnhandsker.
Han beordrede mig til at holde gang...
...i ilden.
Jeg kom hen til bålet
omkring et minut efter, han havde kastet sin søn ned.
Der kom ingen lyd fra bålet.
Jeg har altid tænkt,
han må have dræbt ham, før han smed ham i.
Han havde bedt os den morgen
om at skaffe ham den skarpeste kniv, vi havde.
Jeg ville spørge Antares, hvad der var sket.
Han ville ikke se mig.
Natalia var rystet.
Jeg vidste, hun ønskede sig børn.
Antares bad Natalia og Josefina om at lave mad.
Nogle spiste, andre gjorde ikke.
Antares sagde hele tiden, at verden var begyndt at blive renset for mørke.
At han nu vidste, hvorfor barnet var blevet født før det rette tidspunkt.
Så bad han os om at finde ud af sovearrangementerne.
Vi manglede et telt.
Jeg spurgte Antares, om jeg måtte sove i vognen.
Derude brød jeg sammen i gråd, fordi...
...jeg så noget af babyens tøj.
Jeg brød sammen.
Noget...
...jeg nok ikke kunne have gjort i teltene
uden at få skæld ud.
Jeg følte så meget sorg og smerte.
Men jeg måtte ikke vise det, da selvmedlidenhed er egoet.
Hvilket man ikke måtte vise.
Vi vågnede næste dag,
og Antares sagde:
"Tag til Viña for at købe træ til at lave møbler."
Der blev ikke sagt et ord om det.
Intet.
Vi nærmede os slet ikke området, hvor bålet havde brændt.
Vi havde krigerattituden:
"Kom så. Der er 21 dage til verdens undergang. Vi bliver frie.
Alt det her vil ende."
Man skulle tro, at gruppen ændrede sig efter det,
blev delt eller splittede op,
men det var det modsatte.
Alle blev hyperdisciplinerede og gik i...
Alle var i krigertilstand.
Som om det, der var sket,
havde været et slag udkæmpet i krigen.
Et intenst og hårdt slag,
men blot endnu et i krigen.
Blot et af de utallige, vi havde udkæmpet det sidste år.
Hvad skete der?
Hvad forvandlede...
Hvad forvandlede Ramón eller Antares de la Luzs sind,
så han kunne tro,
at en ofring af en tre dage gammel baby
ville løse verdens problemer?
Der var fem dage tilbage af november, og Antares' indre selvs ordrer var,
at den 1. december skulle vi begynde at bo der i 21 dage, til det sluttede.
Der var fem dage til at klargøre huset
til de 21 dage med at tage ayahuasca.
Hvis det overhovedet er umuligt, så blev Antares endnu mere hæmningsløs.
Carolina og jeg skulle være sammen med Antares.
Det havde en negativ effekt på Carolina.
Det udløste en hård straf, som Antares beordrede.
De sværeste tæsk, jeg har set i mit liv.
Vi måtte stå der nøgne
og blive slået.
Og han begyndte med Caro.
Min pige var en lille kvinde.
Hun var tynd.
Det møgsvin var så høj som mig, 1,85 meter.
Røvhullet flænsede hele hendes ryg.
Hendes krop reagerede ved at flytte en hånd om bagved.
Så han ramte hendes håndled og brækkede det.
Det brud blev ikke behandlet i en måned.
Han slog Caro 11 gange.
Så var det min tur.
Ved sjette eller ottende slag
var mit syn begyndt at gå i sort.
Jeg begyndte at få blackout, og jeg besvimede.
Han sagde: "Op! Vi er ikke færdige."
Jeg sagde: "Undskyld." Jeg gav mig selv lussinger for at vågne.
Så tog jeg imod de resterende 20 slag.
Og jeg takkede ham.
Og så satte jeg mig.
Han beordrede os til at tage tøj på igen.
Da jeg sagde, han havde brækket min hånd,
sagde han: "Kære pige, det er din karma. Ser du ikke, at du er skør?"
Jeg sagde: "Jo."
Jeg var sikker på, han kunne dræbe mig.
I tænker: "Hvorfor flygtede de ikke, hvis de forfærdelige ting skete?"
De var helt overbeviste om,
at de var Guds soldater, at verden snart gik under,
og at dette var sidste nødvendige skridt.
Vi forberedte os på verdens ende.
Antares begyndte at tage ayahuasca den første dag i december 2012.
Hver aften.
Hvilket ville bringe åbenbaring den 21. december.
Vi andre i fællesskabet begyndte at tage ayahuasca
fra den 11. til den 21. december 2012.
Alle de dage med ayahuasca-sessionerne var endeløse kampe.
Med engle, vinger, sværd, dæmoner,
slagmarker med skrig, blod og helvede,
med lys og håb...
Ren galskab.
Det var verdens sidste dage.
For mig var der ingen 22. december 2012.
På den sidste dag gik timerne.
Ingen havde...
Ingen kiggede på uret, for...
Ingen tjekker klokken, når det er dommedag.
Det sker, når det sker.
Men tiden gik,
og intet skete.
Vi var alle stille.
Og pludselig siger Antares...
Han bryder ud i grin og siger...
"Dumme idioter, troede I efter fire års hårdt arbejde,
at I ville stige op til jeres frihed? I er så naive.
Sådan fungerer det ikke. Ting ændrer sig ikke bare.
Og mit indre selv har lige forklaret mig,
at den frihed ikke kommer straks, der går tre måneder mere,
og det er i Ecuador."
Han opførte sig, som om det var fint.
Som om det var en joke for ham.
Det var det.
Vi tog ayahuasca og gik i seng.
Næste dag så jeg, at det var den 22. december 2012,
og den dato burde ikke eksistere.
Det skabte endelig en splittelse i gruppen.
Min hjerne sagde: "Min kontrakt var indtil den 21. december 2012.
Nu er det den 22.!"
Vi spurgte os selv: "Hvad fanden gør vi? Verden står stadig."
Vi var alle i dyb gæld.
Vi måtte leve videre, og vi havde ingen penge.
Den dato, der ikke fandtes, den 23. december,
havde vi fortalt vores familier, at vi ville holde jul med dem.
Det var løgn.
Jeg havde fortalt min familie, Caro og jeg ville holde jul med dem.
Jeg fortalte Pablo, at jeg ikke kunne klare at bo med Antares mere.
Hvis han beordrede, jeg skulle være hans kvinde igen, ville jeg begå selvmord.
Caro sagde:
"Det svin taler altid om Jesus og hans disciple.
At vi skal ofre os selv som dem.
Men Jesus' disciple var hos ham af kærlighed. Jeg er her kun af frygt."
Hold da op...
Det forstærkede den tvivl, jeg følte indeni.
"Hvis vi vil væk, kan vi ikke tage til Santiago. Vi må flygte...
...og gemme os sydpå midt i ingenting. For den satan finder og dræber os."
Da Pablo og Carolina flygter, er de gennemsyrede af paranoia.
Vi gemte os hos min stedmor i en uge.
Derfra sendte vi e-mails til de andre medlemmer om,
at vi ikke kom tilbage, og at de skulle fortælle Antares,
at vi stadig troede på ham, men ikke gad mere.
Natalia ringede og sagde: "Jeg er i knibe.
Jeg er hos politiet. De ved alt."
POLITI
Natalia skrev til mig på min hemmelige e-mail:
"Pablo. Jeg har et problem.
Politiet har sgu talt med min familie.
De spørger, hvor babyen er.
De spørger, hvad der foregår."
Hun sagde: "De spørger om en sekt."
Jeg sagde: "En sekt er sataniske tosser, der går i sorte kutter,
tilbeder djævlen og begår masseselvmord. Vi er ikke en sekt."
Jeg googlede "sekt".
Jeg begyndte at læse.
Det var 100 procent mit liv i de sidste fire år.
Jeg var i en sekt.
Jeg var sgu i chok.
Det hele var fandeme en løgn.
Den baby...
...var ikke Lucifer.
Det var bare en baby.
Alt ændrer sig,
da de finder ud af,
at der har været...
At en baby er myrdet.
Den 19. februar forlod Antares Chile.
Fordi Natalia Guerra havde fortalt, de blev efterforsket.
LUFTHAVN
19. FEBRUAR 2013
Antares havde intet valg,
da han vidste, de alle ville fortælle, hvad der skete med babyen,
så han flygtede til Peru.
De indså, at de hver især bar en del af ansvaret.
I hvert fald dem, der var med den aften.
Natalia kom først med sin erklæring, og det var i en tilstand af paranoia,
hvor det er vigtigt at tale, før andre gør.
Fordi et andet medlem af sekten måske kunne tillægge en mere af ansvaret.
Jeg kom til kontoret, hvor Natalia var med de andre efterforskere,
og jeg spurgte, om de virkelig havde brændt babyen.
Hun svarede: "Ja."
Men jeg så ingen anger,
der fik mit til at tro, der faktisk...
For der var ingen tårer eller noget.
Dagen efter, da vi tog hende til Colliguay for at se hullet,
hvor de brændte babyen,
brød hun sammen og græd.
Hun kunne ikke trøstes.
Det var, som om de havde smidt en spand koldt vand i mit ansigt.
De sagde: "Det her skete på din gård."
Simpelthen.
Det sendte mig på hospitalet med et hjerteanfald.
Her er det.
- Er det der? - Ja.
Lad det ligge.
Det største bevis, vi fandt på gerningsstedet,
var et knoglefragment.
Det venstre tarmben af babyens hofte.
Den 23. november tog Pablo og Carolina babyen til Reñaca-klinikken
til en test for at udelukke genetiske sygdomme,
hvilket er obligatorisk for nyfødte i Chile.
Fem dråber blod blev tappet fra ham.
Og de fem dråber blod
var nøglen til at afgøre, hvad der var sket med Jesús,
og det fastslog, at babyens DNA matchede Antares' og Natalias DNA.
Takket være det
fik vi arrestordrer på alle de resterende medlemmer af sekten.
Klokken 22.30 ringede Pablo med en andægtig stemme.
Han sagde: "Du må komme med mor i morgen. Det skal du."
"Hvorfor?" "Det kan jeg ikke sige i telefonen."
Under flyveturen var vi i vildrede.
Vi nåede lufthavnen, og Pablo og Carolina var der.
De lignede noget, der var løgn.
Vi steg ind i Pablos jeep.
Og med en rolig stemme sagde Pablo:
"Først vil jeg fortælle, hvad der er sandt,
derefter hvad der er løgn.
"Det er sandt, vi har denne jeep.
Det er sandt, vi boede i Caburga i en hytte, vi lejede.
Alt andet de sidste fire år har været en løgn."
Da indser man, at man står i en kæmpe krise.
En skrækkelig, sindssyg begivenhed, værre end nogen forbrydelse før.
Det er den første menneskeofring i vores historie.
Og offeret var en kun tre dage gammel dreng.
Da indså de, det allerede var overalt i nyhederne,
og at politiet ledte efter dem.
Deres ansigter var på mure.
I dag blev fire medlemmer af en religiøs sekt anholdt
og sigtet for at have brændt en to dage gammel baby,
fordi de mente, han var Antikrist.
Han sagde: "Jeg melder mig." Jeg sagde: "Gør det i Santiago."
Det var...
...en hård køretur.
Meget hård, for det var en blanding af rationelle beslutninger og følelser.
Vi stoppede ved en tankstation,
og jeg så nyheden om, at min søn var på flugt.
Det var hårdt.
Fra det øjeblik arrestordren blev udstedt,
indtil han meldte sig, havde Pablo Undurraga planlagt,
hvad han ville sige ved sin afhøring.
De ringede og sagde, Pablo havde meldt sig selv,
og vi skulle afhøre ham.
Så jeg tog til efterforskningsenheden og mødte en fattet Pablo Undurraga.
"Hej, jeg er Pablo Undurraga, den person, I leder efter.
Jeg var involveret i Colliguay-sekten. Jeg er her for at melde mig selv."
APRIL 2013
Klokken elleve gik parret ind i Garantía de Quilpués retsbygning.
Begge meldte sig til politiet i weekenden
efter at have set i nyhederne, at de var eftersøgt.
Det var en svær afhøring, da han var en klog fyr,
og han havde en masse information.
Så vi måtte lave interviewet i etaper og opdele det
for at forstå den proces, han gennemgik i det fællesskab.
De blev sigtet for at være medvirkende til drab på den to dage gamle baby
og blev kaldt en fare for samfundet.
De er blevet brutalt manipuleret af et forskruet sind.
PABLO OG CAROLINAS ADVOKAT
Og de har ikke handlet frit,
hvilket ikke gør dem seriøst ansvarlige i en kriminel forstand.
Påstandene fra de tiltalte, specielt min klient,
fortæller mig, de er ofre for manipulation...
NATALIAS ADVOKAT
...fra ham, der fortsat er på flugt.
Vi ved, at personen er rejst til Peru og endnu ikke er vendt tilbage.
Så vi koordinerede med Interpol om at udstede en international arrestordre.
INTERPOL RØDLISTE
En efterretningsgruppe på 1.500 betjente fra peruviansk politi
er på jagt efter Antares de la Luz.
Han formodes at være i Cuzco.
Alle opfordrede mig til at tage til Peru,
fordi de var involverede i forbrydelsen, modsat mig.
Jeg vidste ikke, hvad jeg rodede mig ud i,
og hvad jeg ville opleve.
De blev der i halvanden uge,
og kort efter tog de afsted til en by nær Cuzco ved navn Ollantaytambo.
Han sang. Han spillede på sine instrumenter på barer og restauranter
for drikkepenge.
Han var meget stresset og voldelig.
Han behandlede mig virkelig dårligt.
Han slog mig med en kæp og låste mig inde.
Og han sagde, at jeg ikke måtte gå.
Jeg var der ikke.
Jeg tror, hun blev bange
og tog første fly tilbage til Santiago.
Jeg kom tilbage og troede, han ville melde sig.
Det sagde jeg, han skulle.
Da jeg kom til Chile, sagde aviserne,
at de havde fundet Ramóns lig.
Et lig er blevet fundet i Cuzco.
Manden, I ser her.
Ramón Gustavo Castillo Gaete, 35 år,
tog sit eget liv her.
Medierne beskrev denne tragiske slutning på mange forskellige måder.
Tre børn gik ind først.
De sagde, det lignede, der hang en dukke.
Han var helt alene.
Han tænkte: "Dette er endestationen for mig. Det er slut."
Han flygtede fra konsekvenserne.
Og han lod os andre betale prisen for ham.
Med en robotagtig kølighed beskrev de to hovedskyldige
i ofringen af den nyfødte i Colliguay
den skæbnesvangre nat for politiet ved gerningsstedet.
Pablo Undurraga og Natalia Guerra Jequier
var med til rekonstruktionen.
De fortalte os, hvordan de gjorde babyen klar
til at blive brændt.
I kom ud af bilen. Og bålet var tændt, ikke?
Jo.
Antares bad mig placere ham der.
Natalia satte babyen, Jesús, der.
Så snart hun satte ham der,
greb jeg hende, og så løb vi væk den vej.
For os i politiet var det afgørende at fastslå hver persons rolle.
Hvem gjorde hvad og hvornår.
Så kan vi begynde at sammensætte fakta.
Vi var begyndt at smide pinde i, og fem minutter senere kom David.
Antares havde beordret ham til
at komme med flere pinde, så jeg ikke løb tør for brændsel.
Flammen var 20 cm højere end hullet i jorden.
Da jeg først kiggede over flammerne,
så jeg, at der var rigtige flammer blandet med sorte flammer,
som blev til et sort dragehoved.
Og det steg op.
Steg det op?
Var det, hvad du så?
Jeg ved nu, det var en hallucination, men jeg så det.
Den slags var normalt.
Det er vigtigt at forstå,
hvilken rolle hver person spillede, da forbrydelsen blev begået.
Fortæl mig om, da du bandt barnet.
Jeg kunne ikke bide tapen.
Så Pablo skar tapen over, mens jeg bandt babyens fødder.
Så bad Pablo mig om at binde armene,
og efter det gjorde Pablo resten.
Jeg kan aldrig bide noget over med tænderne.
Ja, jeg skar tapen.
- Jaså. - Hun kan ikke med tænderne.
Jeg husker, at...
...i forhold til, hvem der kunne hvad med deres energi,
havde vi alle strenge ordrer om,
at de eneste, der måtte røre Jesús, var Natalia og Carolina.
Ja, men da Pablo var færdig, sagde han:
"Du må ikke sige det til Antares, for vi har ikke gjort det perfekt."
Jeg skulle til at sige, at det husker jeg ikke.
Men jeg husker, at jeg ikke rørte babyen.
Jeg mener...
Konteksten var åbenlyst langt ude.
Ingen af dem indrømmede
at binde babyen, putte stof i dens mund og dække den til.
Begge siger, den anden gjorde det.
De gjorde begge babyen tavse, før de ofrede den.
Jeg kan forstå på Pablo,
at han tog det for givet,
vi alle vidste, hvad der skulle ske.
Men jeg fik aldrig nogen information om, hvad der skulle ske.
Fordi jeg var besat,
måtte jeg ikke få nogen information om det.
Fordi det kunne have fået Jesús' indre til at gøre noget ved mig.
Få mig til at begå selvmord eller flygte.
Så jeg måtte ikke få nogen information.
Så I noget?
- Nej. - Nej.
I ved det måske ikke, men Natalia bekræftede det i dag.
Hun sagde, hun kunne se gløden.
- Nej, Carolina. - Undskyld, Carolina.
Hun så ikke ilden eller noget, men hun kunne se gløden.
Og hun kunne høre ilden knitre.
- Vidste du, at Carolina ser energi? - Nej.
Hun ser auraen, hun er meget mere følsom end os.
Jeg så intet. Kan du se huset derovre?
Da du hjalp Pablo med at kaste med sten.
Du tog dem med i trillebør, ikke?
Stenene var stablet lige her.
- Hvor de står nu? - Ja.
Skal vi afslutte det?
Mange tak.
Kom så.
TILTALT
Dette er rapporten fra 22. april 2013.
CHEFANKLAGER
Da mødtes jeg med efterforskningspolitiet på mit kontor i Quilpué.
De bragte mig oplysningerne, der var samlet indtil videre.
Jeg mente ikke, noget lignende var sket i Chile før.
Resten af efterforskningen handlede om
at bestemme niveauet for det strafferetlige ansvar,
og hvad vi ville gøre med dem juridisk.
Om de var skøre, raske eller et sted midt i mellem.
Og derfra tage en juridisk beslutning.
Et af argumenterne i forsvaret af sektens medlemmer var,
at de alle var påvirket af en destruktiv tankekontrol,
og at de på det tidspunkt ikke havde evnen
til selv at bestemme, hvad der skulle ske.
Fordi de var under det, de kaldte et "fælles delirium."
Man aftalte blandt forsvarsadvokaterne, at de alle ville påstå, at de...
LÆGE I RETSPSYKOLOGI
...havde været ofre for en fælles psykose,
en folie à deux, hvilket er galskab i par.
Det er strategien, der giver flest muligheder.
At påstå ikke at være psykotiske generelt,
men at de var det, da begivenhederne fandt sted.
Juridisk set er de ikke skyldige.
Loven antager, at folk er normale, ikke skøre.
Derfor må vi alle stå til ansvar,
når vi begår en forbrydelse.
Så når man påstår, at en under efterforskning er skør,
må man bevise det.
Retssagen skulle ikke handle om, hvorvidt barnet var dødt,
eller om de havde været der på det tidspunkt.
Den skulle handle om diagnosen med en fælles psykose.
Det siger sig selv,
at denne nye rapport fuldt ud bekræfter de tidligere konklusioner.
Det er et fælles mystisk delirium, en mental forstyrrelse.
Og derfor kan det ikke straffes juridisk.
Alle psykiatere og psykologer sagde,
at de led af denne mentale tilstand.
Så de kunne ikke straffes.
Vi stod med en samling af beviser og rapporter,
som forsvaret havde skaffet, der i store trak frikendte
sektens medlemmer for noget ansvar.
På trods af deres ansvar ville ingen af dem afsone fængselsstraffe.
Man kunne mærke presset.
Det mærkede man hver dag.
Under høringerne var der altid stor opmærksomhed fra pressen.
Anklageren måtte analysere
al baggrundsinformationen
for at se, om det kunne kritiseres eller betvivles fra et andet perspektiv.
Jeg kom på sagen, fordi anklager Juan Emilio Gatica...
PSYKIATER
...ringede og ville snakke.
Han forklarede det.
Jeg fandt det vigtigt at svare
på alle hans spørgsmål.
Han ville have, jeg undersøgte
de to vigtigste personer, Natalia Guerra og Pablo Undurraga.
Men de nægtede at blive undersøgt,
så han bad mig lave en meta-vurdering.
Altså en vurdering ud fra ekspertvurderinger.
Ekspertudtalelser om begivenhederne.
FORBRYDELSE
Men en psykiater, der stiller en diagnose om en patient uden at tilse dem,
synes at mangle grundlæggende etik.
Spørgsmålet er: I det øjeblik, hvor Pablo og Natalia afleverer
babyen til Antares, havde de så andre muligheder?
Kunne de have valgt ikke at give ham den?
Vi mener, at de havde en anden mulighed.
For selvom de havde tilbragt flere år
underkastede denne person kendt som Antares,
var de bevidste om, hvad de skulle til at gøre,
fra da de besluttede at få Natalia Guerra væk og skjule hende.
Det er en kontekst, hvor der er regler.
EKSPERT I PSYKOLOGISK MANIPULATION
Lydighed og en række regler.
En leder, der har positionen som Gud.
Og han manipulerer personen.
Og...
Og han forhindrer dem i at have et synspunkt selv.
Derfra kan vi sige, at deres identitet er blevet skadet.
Personen har ikke sin egen dømmekraft.
Doktor Otto Dörr siger faktisk: "Ja. Det ser ud til at være sket her.
Det var en delt psykotisk lidelse."
Men da vi aldrig får chancen
for at undersøge Ramón Castillo Gaete,
fordi han begik selvmord i Cuzco,
kan vi ikke definitivt fastslå,
om de var aktører eller sekundære personer,
hvor Ramón Castillo Gaete var den primære aktør.
Vi ville ikke have, at de skulle gå ustraffede.
Hvis der ikke faldt nogen dom,
og disse folk ikke blev holdt ansvarlige,
skulle det være, fordi vi var sikre på, at de var skøre.
Og der, mens jeg analyserede rapporterne,
kunne jeg...
...nå frem til et argument,
der kunne modbevise rapporterne,
Rapporterne indikerede, at diagnosen om denne delte psykose kunne forkastes,
når episoderne, de henviste til,
skete i en kontekst af stoffer,
alkohol eller andre stimulanser. Hvilket var tilfældet her.
Fakta inviterer til at reflektere over spørgsmålet om mindsket ansvar.
Hvilken grad af tabt fornuftsevne er vi villige til at acceptere i forbrydelser,
før vi lader dem undslippe dom eller få mindsket straffen.
Hvilken vægt kan domstolen tillægge
psykiatriske teorier om et fælles mystisk delirium,
der fritager deltagerne fra ansvar for forbrydelser mod deres medmennesker?
Derfor bestemmer retten,
at de tiltalte Guerra og Undurraga ikke fortjener alternative domme.
Den endelige dom var fem år til Pablo og Natalia
og tre år til resten for meddelagtighed.
I en verden af skyldig og ikke skyldig,
må vi finde nogen enten skyldige eller ikke-skyldige.
Det er der, at analysens komplekse forståelse af situationen mangler.
Hvor det for mig virker uretfærdigt på et psykiatrisk niveau.
Den primære dømte, Natalia Guerra, mor til det myrdede barn,
afsoner ikke sin straf
og har været på flugt i syv måneder.
Politiet forsøger at finde.
Hun fik langt hår og farvede det. Hun holdt sig inde for at undgå folk.
Men grundet et stykke papir, hun smed i skraldespanden,
kunne politiet endelig lokalisere hende.
Hænderne op!
Bliv der!
Hænderne op!
Bliv der.
Jeg kommer til dig.
Ned på jorden.
Hænderne over hovedet.
Hun forsøgte at flygte fra politiet, men var omringet.
Natalia Guerra blev overdraget til politiet.
Hun er tilbageholdt i San Joaquín-fængslet.
I min personlige opfattelse,
ikke politiets, anklagerens eller dommernes,
fortjener de hver især livstid uanset graden af deltagelse,
for vi må huske, at dette var et hjælpeløst menneske.
Som samfund må vi alle sikre,
at disse ofre, for de er ofre...
At de bliver forstået.
Vi bør snakke med vores familier og spørge: "Hvad skete der?
Hvad er vores rolle i en så dramatisk begivenhed som denne?"
Giv mig lige et øjeblik.
Lidt tålmodighed.
Reintegrering er svært.
Folk har sagt: "Flyt til udlandet. Skift navn."
Processen med at få et normalt liv igen,
og ikke bare bedøve sig med stoffer,
og bo hos mine forældre, i en hule...
Det er svært.
Folk har sagt: "Jeg ville begå selvmord."
Det kan jeg ikke, mit barn har brug for mig.
Man ved intet om destruktiv mental kontrol.
Det skaber dæmoniske scenarier.
Så...
Jeg må integrere mig i et samfund, der er rædselsslagen for mig.
Som det bør være!
Det er svært at genindtræde i et økosystem,
hvor nogle dele af det aktivt angriber en.
De vil ikke have, man genindtræder. De vil have, man dør.
Da vi er de værste mennesker i verden,
føler folk, at de må være de værste over for os uden konsekvenser.
Det er ti år senere, og jeg er ødelagt. Jeg vil ikke mere.
Jeg vil gerne arbejde og leve i fred.
Men hvis man skal bede om tilgivelse for at være i live,
er det svært at leve i fred.
Jeg hader at tale om det,
for hver gang jeg taler om det, gør det ondt på mig.
Med hensyn til huset i Colliguay
vil vi bare rive det ned,
så der ikke er spor tilbage af elendigheden.
Sekter dukker ikke op ud af ingenting.
Sekter er en reaktion eller en effekt på noget, der sker i samfundet.
Der er en stor tomhed
og et stort behov for at høre til.
Vi er konstant omgivet
af forskellige typer påvirkninger,
der viser os en perfekt verden,
men de skjuler på pervers vis på mentale kontrolmekanismer.
PABLO UNDURRAGA AFSONEDE TO ÅR I FÆNGSEL
OG BLEV PRØVELØSLADT I 2019.
NATALIA GUERRA AFSONEDE TO ÅR I FÆNGSEL
OG BLEV PRØVELØSLADT I 2021.
RESTEN AF SEKTENS MEDLEMMER
AFSONEDE BETINGEDE DOMME.
DE ER NU ALLE PÅ FRI FOD
OG FORSØGER AT INTEGRERE SIG I SAMFUNDET IGEN.
Tekster af: Jesper Sodemann