Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Vankilassa on sääntöjä.
Se on rikosten arvojärjestys,
jossa jotkin rikokset ovat muita hyväksyttävämpiä.
Jos rikos on liian vakava ja rujo,
vanki on niin sanotusti tuhoon tuomittu.
Jos joku on tuhoon tuomittu niin kuin minä olin,
kiusaajan vastuulla on tilaisuuden tullen tappaa hänet.
Koko vankila halusi tappaa minut, mukaan lukien puolet vartijoista.
Se on minusta normaali reaktio.
Silti en kertaakaan tuntenut olevani pahemmassa vaarassa -
kuin lukemattomat kerrat lahkon sisällä.
Vankilan intensiteetti ei ollut lähelläkään -
lahkon sisäisen orjuuden intensiteettiä.
Seitsemän vankilaan tuomittua lahkon jäsentä -
on jatkuvassa suojelussa hyökkäysten varalta.
Mikset puhu?
Se oli kammottava, käsittämätön tapahtuma, pahempaa kuin mikään raportoimamme rikos.
Poliisin mukaan tämä oli ensimmäinen ihmisuhritapaus Chilessä.
He tekivät sen välttääkseen maailmanlopun.
Rikos oli niin kamala, ettei kukaan halunnut katsoa pidemmälle.
Tämä ei ollut intohimorikos.
Tämä ei ollut rikos, jossa joku tapettiin auton varastamiseksi.
Tämä oli rikos maailman pelastukseksi.
En tykkää puhua siitä,
sillä yleensä ihmiset eivät ymmärrä, miten kamalaa se todella on.
Jos todella kerron kaiken, siitä tulee todella paha mieli.
ANTARES DE LA LUZIN TUOMIOPÄIVÄN KULTTI
Nimeni on Verónica Foxley, ja olen toimittaja.
Olen omistanut viimeiset 30 vuotta tutkivalle journalismille.
Poliisijournalismi on aina ollut mieluisaa.
Pidän rikostarinoista, koska ne kertovat paljon ihmisyydestä.
Ihmismielen murtumakohdista.
Salaisuuksista, jotka auttavat ymmärtämään,
miksi ihmiset tekevät rikoksia.
Varsinkin tässä tapauksessa, mitä tulee lahkoihin,
minua kiinnosti tutkinnan alussa eniten juuri motiivi.
Motiivi oli pelastaa maailma.
Teki heti mieli tutkia juttua. Se oli aivan häiriintynyttä.
JOSSAIN ETELÄ-CHILESSÄ
En ollut ikinä ollut onnellisempi kuin lahkoon liittyessäni.
COLLIGUAYN LAHKON ENTINEN JÄSEN
Se oli ryhmä ihmisiä, jotka olivat heränneet -
palvelemaan korkeampaa hyvää.
Palvelemaan valoa ja rakkautta, puhdistamaan maailma.
He ottivat minut. Hyväksyivät sellaisena, kuin olin.
En ollut ikinä kuulunut minnekään.
CHILEN POLIISIN TUTKIMUSYKSIKÖN (PDI) PÄÄMAJA
Muistan, että joulukuussa asemallemme -
tuli erään henkilön, tässä tapauksessa naisen, perheenjäseniä,
jotka alkoivat sanoa,
että heidän siskonsa kuului lahkoon.
Varsinkin Chilessä lahkolaki määrää,
ettei ketään saa syrjiä uskonnollisten näkemysten vuoksi.
Täällä! - Tuolla.
Koska rajoitteita ei ole, lahkoa on mutkikkaampi tutkia.
Jatka etsimistä!
Jatkakaa!
Hei, kaveri!
Royal! Katsotaan.
Rikos oli uudentyyppinen kaikille yksikön poliiseille.
Meillä ei ollut tietoa. Emme tienneet, miten tutkia lahkoa.
Colliguayn lahkon tutkimisen mahdollisti Perusta Chileen salakuljetettu ayahuasca.
Sitten kaikki muuttui, kun paljastui murha.
Kokeissa varmistui, että paikalta löydettiin ihmisen luita.
Aivan. Positiivinenko? Odotamme, että syyttäjä aloittaa prosessin.
Hirvittävä murha.
Huhtikuussa 2013 sain Santiagon alueen syyttäjältä puhelun,
että merkittävä juttu oltiin siirtämässä Quilpuén syyttäjäntoimistolle.
Saisin lisätietoa juttua tutkivalta poliisilta -
eli poliisin tutkimusyksiköltä.
Santiagon poliisi oli aloittanut tutkinnan loppuvuodesta 2012 -
ja todennut, että Colliguaysta oli löydetty ihmisen jäänteitä,
jotka sopivat tietoihin, joita meillä lahkosta oli.
Syyttäjä antoi välittömästi pidätysmääräyksen -
Colliguayn lahkon jäsenistä.
Tämä on minuun eniten vaikuttanut tapaus sen raakuuden takia.
Kadutteko lahkoon kuulumista?
Se oli meille haaste.
Miten tutkia jotain ennennäkemätöntä?
Minun tehtäväni oli haastatella nuoria.
Se oli todella monimutkaista.
OIKEUDENKÄYNNISSÄ OLLEIDEN LAUSUNNOT
REKONSTRUOITIIN JUTUN VIRALLISTEN ASIAKIRJOJEN POHJALTA.
JOITAIN LAUSUNTOJA YKSINKERTAISTETTIIN SELKEYDEN VUOKSI.
David Pastén Rojas.
COLLIGUAYN LAHKON ENTINEN JÄSEN
Nämä ihmiset olivat vuosikausia olleet Antareksen sorron uhreja.
Carolina Vargas San Martín, 15...
Alistaminen muuttui uhkauksiksi...
Pablo Undurraga Atria.
...joka loi pelkoa, joka piti heidät yhdessä.
Josefina Isabel López Núñez.
Natalia Guerra Jequier.
COLLIGUAYN LAHKON ENTINEN JÄSEN
María del Pilar Álvarez Fuenzalida.
Varsinkin Pablo Undurraga, tämän lahkoryhmän kakkosmies...
Karla Franchy Arana.
...oli kaikista pelokkain.
Olin hyvin yksinäinen tyyppi.
Yhtäkkiä minulla oli perhe.
Välittömästi.
Minua rakastettiin ja minut haluttiin mukaan.
Pablo oli iloinen tyyppi, todella yhteydessä luonnon kanssa.
Hän oli onnellinen koulun alkuun saakka.
PABLO UNDURRAGAN ISÄ
3. tai 4. luokkaan.
Alakoulussa Pablo sai kuolettavan yhdistelmän:
Hän oli pieni, hänellä oli raudat ja rillit eikä hän pitänyt jalkapallosta.
Ihan tosi. Hän oli täydellinen kiusaamisen uhri.
Vietin päivät piirtäen, tykkäsin lukea ja sain hyviä arvosanoja.
Olin helvetin helppo kohde.
Se oli epäreilua. Minua suututti. En tajunnut, miksi minua kiusataan.
En tiennyt, mitä nyt tiedän.
Olin vihainen ja turhautunut, enkä osannut käsitellä näitä tunteita.
Olin siitä iästä 18-vuotiaaksi asti aika masentunut.
Lopulta lukion loppua kohti -
lakkasin yrittämästä sopia joukkoon ja aloin etsiä ystäviä muualta.
Halusin pois koulusta.
Kun lopulta pääsin pois, menin yliopistoon.
Löysin musiikin. Lauloin bändissä.
Tajusin musiikin tekevän minulle hyvää. Rakastuin siihen.
Vähitellen aloin löytää normaaleja ihmissuhteita.
Aloin deittailla.
Minulla oli oikeita ystäviä.
Viimein tapasin vanhimman poikani äidin. Poika on nyt 16-vuotias.
Sain tietää tulevani isäksi 23-vuotiaana ja tulin isäksi 24-vuotiaana.
Sitä luulee 24-vuotiaana olevansa aikuinen.
Henkkareiden mukaan olin aikuinen. Emotionaalisesti en ollut.
Katsoin itseäni ja sanoin:
"Mikä sotku. Minun täytyy selvittää itseni.
Haluan olla hyvä isä pojalleni ja haluan pojalleni hyvän maailman."
Pieni askel ihmiselle...
Ilmastonmuutos, metsäkato, kiihtyvä väestönkasvu...
Öljylautta Deepwater Horizon räjähti.
214 ihmistä pidätettiin...
Meidän on tehtävä kaikkemme terrorin pysäyttämiseksi.
...joukot määrätty valmiuteen.
Yhdysvaltain armeija aloitti iskut...
Onko tuo World Trade Center?
Lentokone törmäsi siihen!
Aloin uskoa kaikkeen, mitä minulle tarjottiin.
Tein reikiä, aloin käydä temazcaleissa, lukea buddhalaisuudesta...
Mitä tahansa ei-katolista.
Eräänä päivänä reiki- mestarini sanoi: "Tiedän sinulle täydellisen työpajan.
Se on itse asiassa lähellä kotiasi."
Menin sinne tietämättä, mistä on kyse, ja kohtasin Antareksen.
Ennen Antares de la Luzia hänen nimensä oli Ramón Castillo Gaete.
Työläisluokan lapsi Peñalolénista,
joka pelasi futista, jolla oli kavereita, joka ajeli pyörällä,
joka tutoroi lapsia Lo Hermidan kylässä, oli poliittisesti aktiivinen.
Nuori, joka opiskeli musiikkia.
Hän rakasti Andien musiikkia.
Hän oli bändissä nimeltä Amaru.
Hän oli hyvä muusikko.
Hän soitti loistavasti klarinettia, saksofonia ja charangoa.
Ihailin Ramónia Antareksessa kovasti.
Hänellä oli kyky nähdä toisten tarpeet...
ENTINEN ANTAREKSEN SEURAAJA
...ja auttaa heitä.
Hyvin nuoresta iästä saakka Ramón Castillo Gaete -
alkoi tuntea kehossaan kipua,
joka vaikeutti liikkumista, aiheutti tuskaa ja valvotti häntä öisin.
Hän kertoi kivun olleen niin paha, että hän olisi mieluummin kuollut.
Hän aikoi ottaa ayahuascaa,
koska oli ottanut sitä kerran kaksi vuotta aiemmin,
ja se oli auttanut.
Silloin hän ei kahteen tai kolmeen tuntiin tuntenut lainkaan kipua.
Se oli hänelle uskomaton asia.
Ramón Castillo tuli kerran luokseni, kuten moni muukin.
ŠAMAANI
Pidin silloin kerran viikossa seremonian kotonani.
Hän tuli puheilleni lääkkeen toivossa, kuten moni muu.
Pidimme seremonian.
Ramón oli tässä, seremoniamestari tuolla.
Suljin silmäni.
Aloin aistia Ramónin suunnalta voimakasta valoa.
Viidakossa on tuhansia kasveja.
Joka kasvissa on lääkettä.
Joka kasvilla on henki.
Ayahuasca on kuin synteesi koko siitä maailmasta,
pieni pala kaikkia niitä kasveja.
Ne tulevat yhteen näissä kahdessa kasvissa,
shamaanikahvikissa ja ayahuascassa.
Niiden valmistaminen on viisauden saavuttamisen salaisuus.
Niillä on monta tarkoitusta, mutta parantaminen on niistä tärkein.
Ja tiedostaminen.
Otettuaan lääkettä muutaman kerran -
hän sanoi, ettei nimi Ramón enää tuntunut hänestä hyvältä.
Hän halusi tulla kutsutuksi Antarekseksi.
Ayahuasca voi selvästi auttaa monella tavalla,
mutta etenkin se tekee tietoiseksi itsestä.
Ramón Castillo nimesi itsensä Antares de la Luziksi.
JOULUKUU 2007
Se viittaa skorpionin tähdistön kirkkaimpaan tähteen.
Hän ja hänen kumppaninsa ja ystävänsä,
joita voi kutsua ensimmäisiksi seuraajiksi,
menivät kokoontumiseen nimeltä Arcoiris.
Hän tapasi siellä paljon ihmisiä samassa tilanteessa.
Olin todella avoin...
ENTINEN ANTARES DE LA LUZIN SEURAAJA
...ja vastaanottavainen.
Näin tietysti kolme olentoa.
Yksi oli Ramón, jolla oli pitkä parta, istumassa kivellä keskellä jokea.
He pyysivät minua istumaan ja meditoimaan. Sanoivat näyttävänsä meditaation.
Hän näytti sen, ja olin aivan ällikällä lyöty.
"Mikä tämä tunne on?"
Se oli hänen toinen käyntinsä Arcoiris-yhteisössä.
Hän tuli kahden ihmisen kanssa.
ENTINEN ANTARES DE LA LUZIN SEURAAJA
Hän alkoi muodostaa ryhmää, joka meditoi hänen kanssaan.
Muistan, että siellä oli iso joki.
Yhtenä päivänä kävelin joen varrella ja näin heidät meditoimassa.
Kävelin sinne.
Se oli tärkeä hetki, jona tunsimme läheisyyttä.
Tunsin sisälläni jotain, mitä ei voi ymmärtää.
Antares de la Luz oli magneettinen.
Hänen magneettisuutensa johtui monesta asiasta.
Ensinnäkin hänen ulkonäöstään. Hän oli aika pitkä.
Hän oli vaikuttava ilmestys.
Hänen läsnäolonsa oli vaikuttava. Hän oli erilainen kuin muut.
Hänellä oli mestarin ääni, ryhti ja parta.
Mestarin kalju pää.
Hänen itsevarmuutensa hänen omassa filosofiassaan -
antoi samaa varmuutta.
Olin rakastunut häneen.
En ollut hänen kanssaan pyynnöstä, vaan koska tunsin niin paljon rakkautta.
Antareksen rinnalla oli muita, joilla oli myös voimia,
jotka olivat jo pidemmällä.
He olivat "ylempiä".
Reiki- mestarini oli siellä, samoin toinen.
Siellä oli tyyppejä, jotka tuntuivat raskassarjalaisilta.
He kaikki katsoivat Antaresta kunnioituksella.
Hän oli täydellinen inkarnaatio mestarin ideastani.
Hänellä oli paljon tietoa, jonka hän oli opiskellut ja opetellut.
Hän muodosti tiedosta spirituaalisen kollaasin.
Hän puhui paljon Carlos Castanedasta, mayojen ennustuksista...
ENTINEN ANTARES DE LA LUZIN SEURAAJA
...ja Viracochasta.
Kaikkiin kysymyksiin, joita seminaarien osallistujat kysyivät,
vastasi hyvin viehättävä ihminen.
Vastaus oli aina tietty lainaus.
Siinä oli aina erityissisältöä ja tiedon lähde.
Carlos Castaneda.
Don Juanin opetukset -
oli ikoninen teos hippien aikakaudella Yhdysvalloissa.
1960-luvulla Carlos Castaneda opiskeli alkuperäiskansojen ikivanhoja rituaaleja.
Hän järkytti modernia antropologiaa ja julisti itsensä šamaaniksi.
Carlos Castaneda oli Yhdysvalloissa vastakulttuurin guru.
Hän oli innoituksen lähde ohjaajille, kirjailijoille ja muusikoille.
Hän oli hyvin vaikutusvaltainen.
Maailmankaikkeus on vain havaintoa, sitä, miten havaitsemme asioita.
Ei ole tosiasioita, on vain tulkintoja.
CARLOS CASTANEDAN ÄÄNI
Aivan kuten kuka tahansa muukin, Ramón luki ja luki.
Ramón sanoi, että hänen tarkoituksensa elämässä -
oli auttaa ihmisiä.
TAMMIKUU 2009
Jo viiden minuutin kuluttua olin työpajassa täysillä mukana.
Olin etsinyt juuri näitä työkaluja.
Se oli sisäisen minän herääminen,
chakrojen ja sisäisen minän aktivoimisen työpaja.
Hän laittoi istumaan lootusasennossa -
ja johdatti meditaatioon.
Meidän piti kuvitella, että kävelemme alas portaita ja tulemme ovelle.
Kuvitelkaa laskeutuva portaikko.
Tulemme ovelle.
Asetan vasemmalle puolellesi laatikon.
"Laatikossa on kultainen avain. Ota avain käteen.
Laita avain portaikon alapäässä olevan oven lukkoon."
Avaa ovi.
Mene sisään.
"Olet nyt tilassa, jossa sisäinen minäsi asuu."
Yritä halata sisäistä minääsi.
Tunsin halaavani kehoa, ja voimakas vapautumisen tunne valtasi minut.
Hän sanoi aina,
että vastaus kaikkiin kysymyksiin löytyy sisäisen minän työstämisestä.
Vastausten löytämisen salaisuus on kurinalaisuus -
ja halukkuus löytää totuus.
Tunsin olevani todellisen tietämyksen löytämisen partaalla.
Syvällisten totuuksien. Olemassaolon salaisuuksien.
Ajattelin voivani löytää vastauksen pitkäaikaiseen masennukseeni.
Aloin voida paremmin.
Olin seurustellut Pablo Undurragan kanssa vuoden.
ENTINEN LAHKON JÄSEN
Suhde oli täyttä kidutusta. Inhosin, että hän poltti marijuanaa.
Erosimme ja pysyimme erossa kolme kuukautta.
Aloimme taas viettää aikaa yhdessä,
ja hän kertoi käyneensä parantavassa seminaarissa,
joka oli auttanut häntä ja vähentänyt stressiä.
PABLON ASUNTO
Pablo oli ikään kuin magneetti, joka houkutteli hänen ystäviään -
ja läheisiään liittymään lahkoon.
Hän kutsui David Pasténin asumaan kotiinsa,
asuntoon Calle de los Militares -kadulla.
Hänen käytöksensä muuttui valtavasti.
ENTINEN LAHKON JÄSEN
Näin, miten paljon hän ihaili Antaresia.
Pastén esitteli hänet tyttöystävälleen Pilarille.
Hänen ympärilleen muodostui joukko ihmisiä,
jotka olivat kaikki Pablon ystäviä.
Elämäni meni parempaan suuntaan.
Halusin parhaan ystäväni hyötyvän siitä myös,
halusin, että tyttöystäväni ja kaikki löytäisivät nämä todelliset työkalut.
Pablo koki heräämisen, ja hänestä tuli yksi kurinalaisimmista sotureista.
Herääminen oli käännekohta.
Silloin toden teolla liittyi ryhmään.
Herääminen on se hetki, kun saa tietää, että Antares on -
Jumalan inkarnaatio. Antareksen sisäinen minä on Jumala.
Hän kokosi meidät yhteen.
Meitä oli meditaatiossa noin kymmenen.
Hän sanoi, että hänellä on uutisia, jotain näytettävää.
Muistan, että aloimme juoda ayahuascaa, vain vähän.
Me meditoimme.
Juuri ennen työpajaa Antares käski minun istua takana.
"Ota energia, jonka tiedät minun kanavoivan sinulle,
ja tänään sisäinen minäsi kertoo sinulle nimensä."
Menin sisimpääni.
Kaikki tekivät samaa, ja Antares käveli ympäri huonetta.
Silmäni olivat kiinni, ja Antares sanoi: "Kysy, kuka minä olen."
Muistan, että näin valtavan olennon, josta virtasi huoneeseen energiaa.
Kun hän kysyi näin, tiedämmekö, kuka hän on, se oli...
Halusimme vastata, mutta kukaan ei halunnut sanoa sitä.
Jokin aukesi mielessäni.
Näin monta näkyä peräkkäin. Kaikki hyvin voimakkaita.
Ne olivat parin sekunnin välähdyksiä tietyistä ajoista.
Eri vaatteet, eri iät, eri tilanteet.
Näin monta itsemurhaa.
Näin paljon tunteita.
Tunsin kuin niskani ja käteni olisivat murtuneet,
paljon tuskaa ja surua.
Paljon kipua, paljon häpeää.
Tämän kuvien virran jälkeen -
näin lopulta raamatullisen kohtauksen.
Siinä oli suuri väkijoukko.
Väen keskellä oli joku selin minuun.
Hän loisti.
Hän kääntyi ympäri, ja hänellä oli Antareksen kasvot.
Hänen asentonsa oli juuri sellainen, jonka yhdistän kuvaan Jeesuksesta.
Työpaja tuli päätökseensä,
ja Antares kysyi, mitä sisäinen minäni kertoi.
Sanoin, että paljonkin, ja että prosessoin sitä vielä.
Olin luvannut ajaa Antareksen takaisin hänen kotipaikkaansa.
Olin koko matkan hiljaa. Saatoin hänet ovelle ja hän sanoi: "Nyt."
Kysyin: "Antares, oletko sinä Jeesus?"
Hänen kasvonsa muuttuivat. Ilme muuttui.
Hän muuttui hyvin vakavaksi ja sanoi: "Pablo, istu alas ja kerro, mitä näit."
Kerroin kaiken.
"Totuus on, että kyllä, minä olen Jeesus.
Mutta olen Jeesus siinä mielessä, että Jeesus oli Jumalan inkarnaatio.
Pablo, minä olen Jumala."
"Epäiletkö, että minä olen Jumala?"
"En. Näin juuri, että sinä olet Jumala. Uskon siis tietäväni, että olet Jumala."
Purskahdin itkuun.
Antares sanoi: "Ei hätää, Pablo. Koit juuri heräämisesi.
Heräsit näkemään totuuden.
Olen käynyt läpi monta inkarnaatiota.
Joidenkin niistä tarkoitus on ollut opettaa.
Kun olin Jeesus, tulin opettamaan. Samoin kun olin Buddha, kun olin Krishna.
Tässä inkarnaatiossa en tullut opettamaan.
Tässä inkarnaatiossa tulin voittamaan pimeyden."
Ennen vuotta 2012 -
sosiaalisessa mediassa, Googlessa ja epävirallisissa kanavissa -
alkoi kiertää sana, että maailmanloppu oli lähellä.
Meillä saattaa olla enää kolme vuotta maan päällä,
sillä joulukuun 21. päivä 2012...
Muinaisen mayojen kalenterin mukaan maailma loppuu 21. joulukuuta 2012.
Joulukuu 2012, päivä ilman aamunkoittoa.
Asteroidin ja Maan törmäys -
saattaa olla Ilmestyskirjan ennustama katastrofaalinen tapahtuma.
Loppuuko maailma niin kuin muinaiskansat ennustivat?
Hän alkoi paljastaa tätä kuviota.
Tätä todellista kuviota, jossa minun oli määrä auttaa.
Oli taistelu valon ja pimeyden välillä, ja taistelu oli loppumassa.
Loppu oli 21. joulukuuta 2012.
Kuvittele pahasti rappeutunut itsetunto,
ja yhtäkkiä jostain ilmestyy guru, joka sanoo:
"Sinä pelastat maailman."
Päätin uskoa häntä.
Luulin näkeväni sen ja päätin toimia sen mukaisesti.
He varmaankin uskoivat nähneensä sen myös.
Jossain vaiheessa he olivat päättäneet, että heidän täytyi seurata häntä.
Heräämiseni jälkeen Antares sanoi,
että liityin maailman eksklusiivisimpaan seuraan.
"Valmistaudu, sillä seurassa ei ole kyse hauskanpidosta, vaan kovasta työstä."
Äänensävy muuttui.
Hän muuttui harkitusta, keskittyneestä ja lempeästä mestarista -
ankaraksi puhujaksi.
"Ensimmäiseksi teidän täytyy tietää, etten pyydä palveluksia.
Annan käskyjä.
No, hänhän oli Jumala. Sanoin, että määrää vain.
Sain ensimmäisinä kuukausina paljon pieniä käskyjä.
Aina lähellä uhraavaisuuden rajoja.
Hän halusi esimerkiksi, että poistan kaikki kuvani.
Vaikkapa -
kuvat poikani syntymästä ja lapsuudesta...
Minun kuvani.
LOKAKUU 2009
Asunnossani oli pieni huone, jossa poikani nukkui.
Hän asui kanssani puolet ajasta.
Antares sanoi muuttavansa luokseni.
"Hitto, Antares-mestari, tajuan nöyrästi, että tarvitset asuinpaikan,
mutta olen vastuussa pojastani, ja uskon, että minulla on poika syystä.
Uskon, että..."
"Kenelle luulet puhuvasi?
En pyydä jotain paskaa.
Annan käskyn. Kerron sinulle, että tulen asumaan siihen huoneeseen.
Muista, että puhut Jumalalle. Tiedä paikkasi."
Siihen asti ei ollut fyysistä väkivaltaa.
Raivoa oli ollut paljon.
Paljon uupumusta. Kuin haaste.
Ramón ei koskaan rankaissut minua, mutta hän haastoi minua.
"Et ole keskittynyt. Et meditoi."
Pohjimmiltaan Antares halusi, ettei häntä kyseenalaisteta,
että hänen ohjeitaan seurataan hänen vaatimallaan kurilla,
että hänelle luovutetaan kaikki tärkeä materiaalinen omaisuus,
ja että tunteet tukahdutetaan.
Antares oli johtajamme. Opettajamme. Henkinen oppaamme.
Me olimme sotureita, joiden piti taistella "itseä" vastaan ja tukahduttaa egomme.
Siksi meidän piti noudattaa hänen käskyjään.
Halusimme tai emme.
Hänen kanssaan asuessa piti noudattaa protokollaa.
Hänelle ei saanut puhua suoraan eikä häntä saanut koskea.
Meidän piti lukea kaikki Carlos Castanedan kirjat,
tiettyjä osia Raamatusta, ja pysyä loitolla "nukkuvista".
Piti päästä eron mahdollisimman paljosta materiaalisesta omaisuudesta.
Meidän piti ajaa päämme, koska hiukset keräävät negatiivista energiaa.
Saimme pitää vain värikkäitä vaatteita, emme mitään mustaa.
Viheltäminen oli kielletty. En saanut viheltää enkä laulaa enää ikinä.
En saanut kirjoittaa musiikkia. "Mitä hittoa? Äänitätkö sinä?
Sinun täytyy keskittyä auttamaan pelastamaan maailma."
Hän rakensi soturien polkua.
Joka soturista piti tulla nuhteettomampi ja säälimättömämpi.
Castanedan kirjojen mukaan -
soturi oli valtavan voimakas olento.
He olivat voimakkaita, sillä heillä ei ollut egoa,
sitoumuksia eikä pinnallisia, maallisia tunteita.
He eivät sabotoineet itseään yhteiskunnan rakentaman moraalin takia.
Kun teko oli päätetty,
lakkasimme kyseenalaistamasta, pitääkö se tehdä vai ei.
Hän oli hirviö.
Olentoja on kolmenlaisia: puhtaita, epäpuhtaita ja pimeitä.
Puhtaat olivat aina olleet valossa.
Epäpuhtaat olivat rikkoneet universumin lakeja,
jotka Jumala luomisessa oli määrännyt.
Pimeän olennot olivat Luciferin, paholaisen, luomia,
matkalla avaruuden sotaan.
Hän sanoi, että yhden tytön äidin sisäinen minä oli pimeä.
Näin, että hänen silmiensä sisällä oli toiset erilaiset, metalliset silmät.
Puhuin hänen kanssaan,
ja samalla sisäisesti kietouduin siipiini ja väistelin iskuja.
Näin hänestä lähtevän mustan energian käärmeitä.
Vedin ne ulos ja hätistelin ne pois. Sitten tunsin jonkin tarttuvan minuun.
Keskustelu oli täysin normaali.
Olimme jatkuvasti totaalisessa sotatilassa.
Kerran ayahuascan ottamisen jälkeen Antares näki Pablon kissan -
ja sanoi, että se on kirottu.
Me asuimme asunnossa, ja kissani alkoi odottaa poikasia.
Antares muuttui hyvin kiivaaksi ja kysyi, luulenko tätä joksikin leikiksi.
"Keitä näiden tulevien kissanpoikien sisäiset minät ovat?
Tämä voi helposti olla Luciferin hyökkäys.
Sen raskaaksi saattaneen kissan sisäinen minä saattaa olla Lucifer,
ja hän saattaa yrittää tuoda viisi tärkeintä pimeää olentoa talooni -
hyökätäkseen minua vastaan.
Katsotaanpa siis, mitä nämä kissanpojat ovat.
Hän pani kissani Tupperware-rasiaan.
Sillä hetkellä näin kissastani huokuvan mustan energian pilven.
Ajattelin, että tämä on todellista. Se pörhisteli ja suuttui pahasti.
Antares vei minut San Carlosin kanaalille.
Hän nousi autosta, käveli sillalle ja heitti Tupperware-rasian jokeen.
Se oli ensimmäinen kerta, kun meidän piti tappaa pimeä olento.
Maaliskuussa 2010 -
päätimme vaihtaa majapaikkaa ja muutimme Olmuéen.
Muutimme pois perheeni luota ja pois kaupungista.
Antares selitti muuton sillä, että taloilla on voimia.
Olmuésta vuokraamallamme asunnolla oli enemmän voimaa kuin edellisellä.
Silloin kuulin, että he halusivat perustaa Olmuéen parantolan.
Silloin he kysyivät minulta,
voisinko lainata rahat koko vuoden vuokraan,
sillä se olisi halvempaa.
Yksi soturin polun osista oli vainoamisen taito,
eli käytännössä strateginen valhe suuremman hyvän vuoksi.
He esittelivät nerokkaan bisnessuunnitelman.
Se oli huijausta.
Castanedan kirjojen lukemisen lisäksi meidän piti opetella vainoamisen taito.
Meidän piti "vainota" kaikkia "nukkuvia".
Kuten Neo Matrixissa, emme saaneet kertoa totuutta "nukkuville".
Miten olisimme voineet? Eiväthän he olisi ymmärtäneet.
Paras keino herättää heidät lopulta oli huijata heitä heidän omaksi hyväkseen.
He maksoivat ajallaan, sillä se oli osa suunnitelmaa.
Kun aloimme asua yhdessä siinä talossa, pidimme itseämme yhteisönä.
Omistauduimme audiovisuaalisen alan Calypso-tuotantoyhtiön perustamiselle.
Myimme sushia ja järjestimme parantavia seminaareja.
Lopulta meitä oli kuusi tai seitsemän,
ja me kaikki työskentelimme Antareksen tarpeiden tyydyttämiseksi.
Antares ei ollut ahkera, päinvastoin.
Häntä piti hoivata.
Pablon piti viedä häntä kävelyille.
Hänelle piti antaa jatkuvasti hierontoja.
Antares ei ikinä lakaissut. Hän ei tehnyt töitä.
Hänen työnsä oli pelastaa ihmiskunta.
Hänen täytyi kohdata pimeys.
Hänen työnsä oli kestää tuskaa,
jota pimeyden kantaminen hänen sisällään aiheutti.
Hänen työnsä oli selviytyä. Hänen työnsä oli olla kuolematta.
He uskoivat tarinaan niin voimakkaasti, että uskoivat mitä tahansa.
Kuuden, seitsemän, kahdeksan kuukauden ajan -
olin uskonut, että minun piti tehdä mitä vain Antares sanoikin.
Oli kuin olisin menettänyt oman tahtoni.
Minun ei tarvinnut ajatella, sillä joku muu kertoi, mitä tehdä.
Kysyin itseltäni,
mitä varten minulla oli aivot, sydän ja tahto.
Miksi olin vapaa, jos Jumala kertoi, mitä piti tehdä?
HELMIKUU 2011
Pablo soitti ja sanoi:
"Seremoniassa hänen täytyy lyödä sinua kolmesti chakraan.
Se parantaa sinua valtavasti."
Ensin ajoimme päämme.
Hän käski riisuutua.
Me riisuuduimme.
Sitten he iskivät meitä -
kolmesti ensimmäiseen chakraan, tähän näin.
Kolme iskua kepistä. Se tietysti sattui.
Tunsin syyllisyyttä enemmän kuin pelkoa.
Tunsin, etten ikinä tehnyt tarpeeksi Ramónin auttamiseksi.
Tulos oli päinvastainen.
Hän ei palannut entiselleen,
vaan hänen todellisuudentajunsa vääristyi vain entisestään.
Mietin, miten sairasta oli, että joku voisi uskoa häntä siinä tilassa.
LOKAKUU 2011
Kerran hän määräsi, etten näkisi poikaani enää.
"Ei enää poikaa elämässäsi. Olen pahoillani.
Tiedän, miten rakastat häntä, mutta vuoteen 2012 on enää yksi vuosi,
ja osasi tämän huipputärkeän tehtävän palvelijana -
vaatii jakamattoman huomiosi.
Tuhlaat liikaa energiaa poikaasi. Olen pahoillani. Tiedän, että se sattuu.
Mutta sinun täytyy löytää keino -
huijata poikasi äitiä jollain tekosyyllä -
ja tehdä siitä pysyvää.
Sinun täytyy poistaa poikasi elämästäsi. Hän ei saa enää tulla tänne."
Lapsi oli ihana.
Pablo kävi katsomassa poikaansa parin viikon välein.
Hän vei poikaa Olmuéen.
Jos olisin tiennyt, mitä siellä oli tekeillä,
olisin menettänyt hiukseni, mutten tiennyt.
Sellaista surua ei voi kuvata sanoin.
Kaikki, joilla on lapsia,
ymmärtävät varmasti.
Se tuhosi minut täysin.
Olin aina halunnut olla isä.
Ja vaikka olin idiootti ja ongelmia oli paljon,
minulle oli tärkeää olla isä.
Olin jatkuvassa uskonnollisen hurmion ja absoluuttisen tuskan tilassa.
Se oli marttyyrin tuskaa.
"Menetin kaiken, kaikki tekee kipeää,
mutta ajattele pitkän aikavälin hyötyjä."
Jollain oudolla tavalla olin silloin myös onnellisimmillani.
Joskus itkin onnesta.
Antares päätti muuttaa taas.
Tällä kertaa he vuokrasivat talon Mantaguassa.
He pitivät parantavia seminaareja siellä. Siellä kävi paljon väkeä.
Vain muutama Antareksen valitsema sai viettää aikaa ryhmän kanssa.
He olivat ainoat, jotka saivat tulla taloon tai lähteä.
Oli onnen hetkiä, jolloin olimme todellisessa hurmiossa.
Siellä oli myös rakkaustarinoita.
Pablo oli Natalian kanssa, David Pilarin kanssa.
Siellä oli siis rakkaussuhteiden kuvio.
Se oli kuin seikkailu, spirituaalinen matka pariskuntana.
Antares alkoi kuitenkin hallita niitäkin suhteita.
Niihin aikoihin päätin suhteeni Pablon kanssa,
sillä Antares käski Pablon antaa terapiaa Carolinalle,
ja Pablo rakastui Carolinaan.
Antares käski heidän olla yhdessä, koska he olivat sielunkumppaneita.
Mitä suhteisiin tuli,
Antares muodosti ja rikkoi suhteita niin kuin parhaaksi näki,
jos halusi eroon jostakin, joka esti palvelijoita keskittymästä.
Yksi yhteisön sisäisistä toiminnoista tunnettiin "ottamisena".
Silloin Antares otti ayahuascaa.
Ayahuascan jälkeen Antareksen sisäinen minä määräsi,
että Natalia saa olla hänen naisensa.
Ramón käski minun olla hänen kanssaan.
Se tarkoitti, että meidän piti olla suhteessa.
Se käsky oli ilmoitus hänen sisäiseltä minältään.
Tämä oli välttämätöntä. Hän oli Jumala.
Hän pakotti minut ottamaan ayahuascaa kolmena iltana.
Kahtena iltana sanoin, etten halua olla hänen kanssaan.
Kolmantena Antares sanoi, että jos en tottele käskyä,
hänen sisäinen minänsä polttaisi minut elävältä tuomiopäivänä.
JOULUKUU 2011
Ja yhtäkkiä -
asiat alkoivat riistäytyä käsistä.
Silloin tämä tyttö, Natalia Guerra, tuli raskaaksi.
Silloin asiat alkoivat riistäytyä käsistä.
Silloin koko tarina alkoi mutkistua entisestään.
Antares sanoi, ettei voinut saada lapsia,
sillä hänen tehtävänsä ei ollut saada lapsia, vaan pelastaa maailma.
Natalia tuli raskaaksi.
Olimme kaikki järkyttyneitä. Hän oli sanonut, ettei voi saada lapsia.
Antares sanoi: "En ymmärrä. Otan ayahuascaa.
Olen tiennyt, ettei tämän pitänyt tapahtua pitkään aikaan.
Kunnes tiedän, onko vauva valoisa vai pimeä,
raskaana oleva Natalia ei voi asua täällä.
Jos sen sisäinen minä on pimeä -
ja hyökkää kimppuuni yöllä, kaikki on pilalla.
Natalia tarvitsee oman talonsa, jotta voi olla raskausaikansa muualla."
Natalian piti käydä läpi raskaus, jota hän ei halunnut.
Lisäksi -
hänen täytyi pitää yllä jatkuvaa valhetta perheensä kanssa.
KESÄKUU 2012
Hän käski minun keksiä tarina vanhempiani varten,
sillä kukaan ei saisi tietää raskaudestani.
Olin muka lähdössä matkustamaan ympäri latinalaista Amerikkaa.
Antares otti ayahuascaa ja sanoi saaneensa selville,
että lapsen sisäinen minä oli Lucifer.
Hän sanoi, että ihmisenä vauva voisi koska tahansa synnyttää Luciferin,
ja että se olisi maan pelastuksen kliimaksi.
Sillä jos hän synnyttäisi Luciferin, Antareksen täytyisi tappaa hänet.
Jossain vaiheessa aina koittaa se taianomaisin hetki,
kun löytää ihmisen, joka näyttää isomman kuvan.
Tämän tarinan tapauksessa se oli nimetön nainen.
Hän on suojeltu silminnäkijä.
Hän teki valituksen, kun lahko oli yhä toiminnassa.
LOS ANDESIN TALO
Hän ei kestänyt enää.
Tilanne kävi liian stressaavaksi ja vaaralliseksi, joten hän lähti.
Hän lähti tieten, että Natalia oli raskaana,
ja että Antares tappoi koiranpentuja.
Hän tiesi, miten rajua ja hullua kaikki oli.
Hän meni kertomaan tarinansa poliisiasemalle.
Hän halusi varoittaa poliisia, että jotain vakavaa voisi tapahtua.
María del Pilarin siskot -
menivät puhumaan poliisin erikoistutkimusyksikölle,
yhdessä suojellun todistajan kanssa, joka kertoi meille lahkosta.
Todistajan antamat tiedot olivat selkeät.
Meidän piti kiireesti selvittää, mitä lapselle ja Natalialle oli käymässä.
Kun he saapuivat, Antares sanoi hänelle: "Rakkaani, sinun täytyy olla vahva.
Tämä on kaikki karmaa. Pystyt tähän.
Nyt ymmärrän kaiken. Nyt tiedän, miten parannan maailman.
Lapsi saattaa olla Lucifer. Viimein vangitsin hänet sisällesi."
Muodostamalla luottamuksellisia ja yhteistyöhön perustuvia suhteita -
jäsenten perheiden kanssa pääsimme puhumaan Natalian äidin kanssa.
Hän uskoi silloin, että hänen tyttärensä oli ulkomailla.
Kerroimme, ettei näin ollut,
ja että Natalialle oli hyvin luultavasti tapahtunut jotain.
MARRASKUU 2012
Kuukausi ennen Jesúksen syntymää -
hän sanoi: "Näin juuri kaiken. Kaikki on hyvin."
"Jesús syntyy tarkalleen 18. joulukuuta 10 kuukauden raskauden jälkeen."
"Miten niin 10 kuukauden?" "Lapsi on minun. Se on ihme.
Se syntyy kuukauden myöhässä."
Hänen sisäinen minänsä neuvoi menemään etelään lepäämään -
ennen viimeistä taistelua pimeyttä vastaan Colliguayssa.
Meidän piti viedä hänet lomalle Icalmaan.
Meidän piti vuokrata hänelle mökki viikoksi.
Aina, kun kysyin Antarekselta,
mitä tekisimme, jos Natalia synnyttää ennen joulukuuta,
hän torui minua.
Marraskuussa Natalian synnytys oli jo alkanut.
"Mitä helvettiä? Mahdotonta. Sisäinen minäni näytti sen.
Tämä tarkoittaa, etten nähnyt häntä. Pimeys näytti sen minulle.
Se oli hyökkäys. Täytyy keksiä, mitä teemme.
Haetaan tavaramme. Lähdemme tunnin päästä."
Seuraavana päivänä alkoi loputon maraton.
Minun piti ajaa 1 400 kilometriä, jotta Antares saisi ayahuascaa.
Ajomatkan jälkeen minun piti ottaa ayahuascaa koko yö.
Natalia synnytti.
Synnytykseni kesti kolme päivää.
Antares toi ayahuascaa.
Hän sanoi, että lapsen täytyi syntyä voimakkaammassa paikassa.
Se paikka oli Colliguay.
Paikat olivat Antarekselle tärkeitä. Hän uskoi, että niillä oli voimia.
Hökkeli mäellä Colliguayssa -
oli paikka, jossa hän oli herännyt ja valaistunut,
jossa hän oli julistautunut mestariksi.
Vauvan oli synnyttävä siinä hökkelissä.
Omistan tilan Colliguayssa.
Minulle esiteltiin tämä tyyppi.
Hän oli kirkassilmäinen, mukava mies, jonka nimi oli Ramón...
COLLIGUAYN TALON MAIDEN OMISTAJA
...ja hän oli musiikinopettaja.
Hän pyysi luvan käydä kerran vuodessa.
Hän sanoi taloa kauniiksi, että se säteili kaunista energiaa.
Annoin hänen käydä kerran vuodessa yöpymässä siellä.
Kello oli noin 23.
Paikassa oli pimeää.
Tulimme savitiilitalolle,
eivätkä olosuhteet olleet sopivat minkäänlaiseen synnyttämiseen.
Siellä ei ollut vettä eikä sähköä.
Talossa olimme vain Natalia ja minä.
Antares oli käskenyt -
Natalian puettavaksi Calypson tunikaan,
joka peitti hänen koko kehonsa silmiä lukuun ottamatta.
Meidän piti yrittää toimittaa luonnollinen synnytys -
aivan absurdin stressin vallassa.
Äiti ei pysty rentoutumaan sellaisessa tilanteessa.
Antares käski Carolinan ottaa se äkkiä ulos -
ja sanoi, että se hyökkäsi häntä vastaan, ja että sillä oli kaksi päätä.
Antares käski Caron kehittää -
varasuunnitelma keisarinleikkauksesta.
Sanoin ei.
Minulla ei ollut mitään, millä tehdä sellaista.
Antares vaati, että leikkaan hänen vatsansa.
Hän sanoi tekevänsä sen itse, jos en tee sitä.
Natalia oli menettämässä tajuntansa kivusta.
Hän oli hyvin heikko.
Hänen sykkeensä oli todella alhainen.
Sanoin Antarekselle hänen omaa kieltään käyttäen,
että jos noudattaisin hänen käskyään, tappaisin valon olennon.
Se oli kuin sangollinen kylmää vettä Antarekselle.
Hän huusi: "Ei!
Tämä äpärä ei pakota minua tappamaan valon olentoa.
Me pelastamme Natalian. Suojelen häntä.
Lähdimme kohti klinikkaa Reñacassa, kahden ja puolen tunnin matkan päässä.
Olimme Colliguayssa,
15 kilometriä soratietä lähimmältä moottoritieltä, ja...
Olimme kaukana. Keskellä ei mitään.
En voinut hyvin. Antares huusi ja käski taistella.
Soturin piti aina ylittää rajansa.
Olin nuhteeton soturi.
Olin ainoa pelastettu, ja että sisäinen minäni oli nyt puhdas.
Jos kuolisin, hän toisi minut takaisin.
Meidän piti keksiä syy sille, miksi tulimme synnyttävän naisen kanssa,
joka ei ollut kertaakaan käynyt lääkärissä.
Keksimme tarinan, että löysimme tytön kävelemässä keskellä ei mitään.
Hän oli lähtenyt hippiyhteisöstä ja yrittänyt luonnollista synnytystä,
mutta kätilö ei tullutkaan.
Jotain oli tapahtunut, ja me pelastimme hänet.
Olimme klinikalle johtavalla tiellä.
Antares lähti autosta ja piiloutui.
Pablo vei meidät ensiapuun ja ajoi pois.
Natalialla oli pelkkä Calypson tunika.
Ei alusvaatteita, paljain jaloin.
Hän oli pölyn, mudan ja veren peitossa.
Samoin minä.
Kukaan ei kiinnittänyt huomiota koko kuvaan.
Ajattelin vain, että he soittivat poliisille,
ja voisin kertoa heille kaiken.
Koko juttu olisi voinut päättyä silloin.
Mutta ei. Tarina meni läpi.
Hän synnytti kello 6.31 aamulla. Vauva painoi yli kolme kiloa ja oli terve.
Hän antoi nimeksi Jesús, kuten Antares oli sanonut.
Hänet annettiin minulle seuraavana päivänä kello 15.30.
Se oli mahtavaa, sillä imetin häntä,
ja se oli upea tunne.
Tunteeni olivat hyvin sekavat.
Äidinvaisto on todella voimakas.
21. MARRASKUUTA 2012
Kun he lähtivät klinikalta,
Natalia halusi rajoittaa kontaktinsa vauvaan,
sillä hän oli soturi.
Mantaguan talossa Antares ajeli pääni ja pesi minut kylmällä vedellä.
Hän vei minut olohuoneeseen ja soitti minulle laulun.
Hän sanoi sisäisen minänsä antaneen ohjeita.
Sanoin, etten välitä.
Hän sanoi: "Rakas lapsi... Kaikki järjestyy. Me pääsemme valoon ja olemme vapaita."
Hän puhui paljon itsekseen ja kiroili jatkuvasti.
"Et päihitä minua, helvetti."
"Tiedän, miten lyön sinut."
Hän tuntui puhuvan Luciferille.
Carolina lukittautui sisään.
Kolmen aikoihin Antares sanoi, että lähdemme Colliguayhin.
Josefina ja Pablo odottivat meitä valmiina sytyttämään tulen, kun tulemme.
Siellä oli vanha käymälä,
metrin levyinen kuoppa, ehkä kaksi metriä syvä.
Antares teki kuoppaan tulen.
Kello 23 aikoihin -
hän laittoi meidät Karlan lava-autoon, ja lähdimme tilusten perukoille.
Pablo ajoi. Olin takapenkillä Carolinan ja Pilarin kanssa.
Etupenkillä oli Natalia vauvan kanssa.
Meidän piti odottaa autossa Natalian kanssa, kun hän sytytti tulta.
Olin tolaltani, ja kuulin Antareksen äänen taustalla.
En kuullut, mitä hän sanoi, mutta kuulin hänen äänensä.
Tunsin tulen rätinän ja näin tulen hehkun kaukaa.
Pablo nousi autosta ja sanoi:
"Nämä ovat käskyt. Ota Jesúksen vaatteet pois,
sido hänen jalkansa ja kätensä yhteen,
tunge sukka hänen suuhunsa ja peitä silmät teipillä."
Meidän piti viedä Jesús puolimatkaan auton ja tulen väliin.
Ja siinä...
Antares otti vauvan minulta ja Pablo vei minut niin kauas kuin voi.
Sillä hetkellä, kun Antares otti poikansa, ymmärsimme viimein, mitä oli tapahtumassa.
Antares meni sinne tappamaan poikansa.
23. MARRASKUUTA 2012
Häntä oli myöhäistä pysäyttää.
Ne ihmiset, jotka olimme silloin, eivät pystyneet pysäyttämään häntä.
Puolimatkassa takaisin autolle Natalia purskahti itkuun.
Kun tulimme autolle, minäkin aloin itkeä.
Minä itkin. En pystynyt lopettamaan.
Olimme kuin pommin jäljiltä. Olimme sekavassa tilassa.
Emme tienneet, missä olimme.
Katsoin suoraan rekan eteen,
ja Antares tuli valojen eteen kahden uunikintaan kanssa.
Hän käski ruokkia tulta ja pitää se palamassa.
Tulin tulen luo minuutti sen jälkeen, kun hän oli heittänyt poikansa sinne.
Tulesta ei kuulunut ääntä.
Ajattelin aina, että hän varmasti tappoi pojan ennen polttamista.
Samana aamuna hän oli käskenyt -
hankkia terävimmän mahdollisen veitsen.
Menin kysymään Antarekselta, mitä oli tapahtunut.
Hän ei halunnut nähdä minua.
Natalia oli järkyttynyt.
Tiesin, miten kovasti hän halusi lapsia.
Antares pyysi Nataliaa ja Josefinaa laittamaan ruokaa.
Jotkut söivät, toiset eivät.
Antares hoki, että maailma alkoi puhdistua pimeydestä.
Ja että nyt hän tiesi, miksi vauva syntyi ennen oikeaa aikaa.
Sitten hän käski meidän hoitaa nukkumisjärjestelyt.
Meiltä puuttui yksi teltta.
Kysyin Antarekselta, saanko nukkua autossa.
Siellä purskahdin itkuun, sillä näin vauvan vaatteita.
Romahdin.
Se ei luultavasti olisi ollut mahdollista teltassa -
ilman moitteita.
Tunsin kamalasti surua ja tuskaa.
En voinut näyttää sitä, sillä se oli itsesääliä, eli egoa.
En saanut näyttää sitä.
Seuraavana päivänä heräsin, ja Antares sanoi:
"Mene Viñaan ostamaan puuta huonekalujen valmistamiseen."
Yön tapahtumista ei puhuttu sanaakaan. Ei mitään.
Emme menneet lähellekään paikkaa, jossa tuli oli palanut.
Hän sanoi soturin asenteella:
"Maailmanloppuun on 21 päivää.
Meistä tulee vapaita. Kaikki tämä loppuu."
Ryhmän luulisi sen yön jälkeen muuttuneen,
jakautuneen tai hajaantuneen,
mutta siinä kävi päinvastoin.
Kaikista tuli kurinalaisia.
Kaikki menivät soturimoodiin.
Ikään kuin tapahtunut olisi ollut yksi taistelu muiden joukossa.
Raju, kova taistelu, mutta silti vain yksi sodan monista taisteluista.
Yksi lisää niiden perään, joita oli ollut jo tusinoittain.
Mitä tapahtui?
Mikä muutti...
Mikä muutti -
Ramónin tai Antares de la Luzin mielen niin,
että hän luuli -
kolmen päivän ikäisen vauvan uhraamisen ratkaisevan maailman ongelmat?
Marraskuuta oli jäljellä viisi päivää, ja Antareksen sisäinen minä määräsi,
että 1. joulukuuta alkaen meidän piti elää siellä,
21 päivää loppuun saakka.
Meillä oli viisi päivää valmistella talo 21 päivän ayahuasca-sessioita varten.
Antares tuli vielä entistäkin raivokkaammaksi.
Antares käski minun ja Carolinan olla kanssaan.
Tilanne vaikutti Carolinaan negatiivisesti.
Siitä seurasi valtava rangaistus,
jossa Antares määräsi rajuimman hakkaamisen, jonka olen nähnyt.
Meidän piti seistä alasti ja ottaa vastaan iskuja.
Hän aloitti Carosta.
Hän oli pieni nainen.
Laiha.
Tämä paskiainen oli minun pituiseni, 1,85 metriä.
Hän sivalsi Caron selän auki.
Hän mursi Carolta käden. Caro reagoi laittamalla käden taakseen.
Antares löi täydellä voimalla ranteeseen ja mursi sen.
Murtumaa ei hoidettu kuukauteen.
Hän löi Caroa 11 kertaa.
Sitten oli minun vuoroni.
Kuudennella tai kahdeksannella iskulla -
näköni sumeni ja sitten pimeni.
En enää nähnyt mitään, ja sitten meni taju.
Hän sanoi: "Ylös! En lopettanut vielä."
Pyysin anteeksi ja läpsin itseäni, jotta pysyisin tajuissani.
Otin loput 20 iskua.
Sitten kiitin häntä -
ja menin istumaan.
Saimme pukeutua. Olimme kaikki olleet alasti.
Kun sanoin Antarekselle, että hän mursi käteni,
hän sanoi: "Tyttö rakas, se on karmaa. Etkö näe, että olet hullu?"
Sanoin, että näen.
Olin varma, että hän voisi tappaa minut.
Tekee mieli kysyä, mikseivät he paenneet, jos kerran tapahtui näin kamalia.
He olivat täysin vakuuttuneet olevansa Jumalan sotureita,
että maailma oli loppumassa, ja että tämä oli viimeinen askel.
Valmistauduimme maailmanloppuun.
Antares alkoi ottaa ayahuascaa joulukuun ensimmäisenä 2012.
Joka ilta.
Se toisi valaistumisen joulukuun 21. päivänä.
Loput yhteisöstä, minä mukaan lukien,
alkoi myös ottaa ayahuascaa joulukuun 11. päivästä 21. päivään asti.
Ayahuasca-sessiot ja nuo päivät olivat loppumattomia taisteluita.
Ne olivat täynnä enkeleitä, siipiä, miekkoja, demoneita,
huutoa ja verta taistelukentillä, helvettiä, valoa, toivoa...
Sulaa hulluutta.
Ne olivat maailman viimeiset päivät. 22. joulukuuta 2012 ei ollut olemassa.
Viimeisenä päivänä tunnit kuluivat.
21. JOULUKUUTA 2012
Kukaan ei katsonut kelloa.
Ei kukaan katso kelloa tuomiopäivänä. Se tapahtuu, kun tapahtuu.
Aika vain kului, eikä mitään tapahtunut.
Olimme kaikki hiljaa.
Yhtäkkiä Antares sanoi...
Hän purskahti nauruun ja sanoi:
"Te idiootit luulitte, että neljän vuoden kovan työn jälkeen -
nousisitte ja saavuttaisitte vapauden.
Olettepa naiiveja.
Ei tämä niin toimi. Eivät asiat muutu heti.
Sisäinen minäni selitti juuri,
että vapaus ei tule nyt heti, vaan kolmen kuukauden päästä Ecuadorissa."
Hän oli kuin kaikki olisi OK.
Kuin kaikki olisi ollut vitsi.
Eikä siinä muuta.
Lopetimme session ja menimme nukkumaan.
Seuraavana päivänä näin, että oli 22. joulukuuta 2012.
Sen päivän ei pitänyt tulla.
Se viimein aiheutti ryhmän jakautumisen.
Oli kuin aivoni olisivat sanoneet, että sopparini päättyi 21.12.2012.
Nyt oli 22. päivä!
Jotkut miettivät, mitä nyt tehdään. Maailmahan ei loppunut.
Olimme kaikki velassa.
Täytyi jatkaa elämää, eikä meillä ollut rahaa.
Joulukuun 23. päivänä, jota ei ollut olemassa...
Olimme kertoneet perheillemme, että viettäisimme joulun yhdessä.
Se oli valetta.
Olin kertonut perheelleni, että viettäisimme joulun yhdessä.
Sanoin Pablolle, etten kestä enää elää Antareksen kanssa.
Että jos hän vielä käskisi minun olla hänen kanssaan,
tappaisin itseni.
Caro sanoi:
"Paskiainen puhuu aina Jeesuksesta -
ja että meidän pitää olla uhrautuvaisia kuin apostolit.
Mutta apostolit olivat Jeesuksen kanssa rakkaudesta.
Nyt olen täällä pelosta."
Ja vau... Se vain lisäsi epäilystä, jota sisälläni tunsin.
"Jos haluamme lähteä, emme voi mennä Santiagoon.
Meidän täytyy häipyä.
TAMMIKUU 2013
Piileskelemään etelään keskelle ei mitään.
Tämä paskiainen etsii meidät ja tappaa meidät."
Pablo ja Carolina olivat etelään paetessaan vainoharhan vallassa.
Piileskelimme äitipuoleni talossa viikon ajan.
Sieltä meilasimme kaikille jäsenille, ettemme olleet tulossa takaisin.
Kerroimme myös Antarekselle,
että uskoimme häneen yhä, muttemme enää jatkaneet.
Natalia soitti ja sanoi: "Olen mennyttä.
Olen poliisin tutkimusyksikön kanssa. He tietävät kaiken."
POLIISIN TUTKIMUSYKSIKKÖ
Sitten Natalia meilasi lähettämääni salaiseen osoitteeseen:
"Pablo. Minulla on ongelma.
PDI tuli tänne ja he puhuvat perheelleni. He kyselevät, missä vauva on.
He kyselevät, mitä täällä on tekeillä."
Hän sanoi, että he kyselevät lahkosta.
Sanoin, että lahkossa on satanisteja, jotka pukeutuvat mustiin huppuihin,
palvovat pirua ja tekevät joukkoitsemurhia.
"Emme me ole lahko."
Googlasin sanan "lahko".
Aloin lukea.
Se oli täysin osuva kuvaus elämästäni edellisen neljän vuoden aikana.
Olin lahkossa.
Olin järkyttynyt.
Kaikki oli valetta.
Se vauva ei ollut Lucifer. Se oli vain vauva.
Kaikki tämä muuttui,
kun he tajusivat, että tapaukseen liittyi...
Että vauva oli murhattu.
POLIISIN TUTKIMUSYKSIKKÖ
19. helmikuuta Antares lähti Chilestä,
koska Natalia Guerra kertoi, että poliisi tutki heitä.
LENTOASEMA
19. HELMIKUUTA 2013
Antareksella ei ollut vaihtoehtoa,
sillä hän tiesi, että he kertoisivat vauvasta.
Hän pakeni Peruun.
He kaikki tajusivat oman osuutensa vastuusta.
Ainakin ne, jotka olivat paikalla tapahtumayönä.
Natalia antoi lausuntonsa ennen muita vainoharhaisessa tilassa,
jossa on tärkeä puhua ennen muita.
Toinen lahkon jäsen saattaa -
tällaisessa tilanteessa vierittää vastuuta muiden harteille.
Tulin toimistoon, jossa Natalia oli muiden rikosetsivien kanssa,
ja kysyin häneltä, poltettiinko vauva todella.
Hän vastasi kyllä.
En nähnyt katumusta,
eikä mikään saanut minua uskomaan,
että hän olisi todella... Ei kyyneleitä, ei mitään.
Seuraavana päivänä veimme hänet Colliguayhin -
ja näimme kuopan, jossa vauva poltettiin.
Hän romahti ja alkoi itkeä holtittomasti.
Häntä ei ollut lohduttamista.
Se oli kuin sangollinen kylmää vettä niskaan.
Kuulin, mitä tiloillani oli tapahtunut.
Siinä kaikki.
Jouduin sairaalaan. Sain sydänkohtauksen.
Tässä se on.
Onko? - On.
Jätä se siihen.
Paras todiste, jonka pystyimme paikalta löytämään, oli luunpalanen.
Vauvan vasemman lonkan suoliluu.
23. marraskuuta Pablo ja Carolina olivat vieneet vauvan Reñacan klinikalle -
tarkastukseen geneettisten sairauksien varalta,
mikä on Chilessä vastasyntyneille pakollista.
Hänestä otettiin viisi tippaa verta.
Ne viisi tippaa olivat tärkeää näyttöä siitä, mitä Jesúkselle tapahtui,
ja siitä, että vauvan DNA sopi yhteen Antareksen ja Natalian DNA:n kanssa.
Tämän ansiosta onnistuimme hankkimaan tarvittavat pidätysluvat -
lahkon muiden jäsenten vangitsemiseen.
Kello 22.30 Pablo soitti minulle vakavan kuuloisena.
Minun ja äidin piti tulla seuraavana päivänä.
"Teidän täytyy."
"Mikä on vialla?" "En voi kertoa puhelimessa."
Lennon aikana tunnelma oli sekava.
Pablo ja Carolina odottivat meitä lentokentällä.
He olivat outoja. Näyttivät kuolleilta.
Nousimme Pablon maastoautoon.
Pablo kertoi rauhallisella äänellä:
"Ensin kerron teille, mikä oli totta, sitten mikä oli valetta."
"On totta, että meillä on tämä maastoauto.
On totta, että elimme Caburgassa vuokraamassamme mökissä.
Kaikki muu viimeisen neljän vuoden ajalta oli valetta."
Silloin tajusin, miten valtava kriisi oli.
Se oli kammottava, käsittämätön tapahtuma, pahempaa kuin mikään raportoimamme rikos.
Tämä on historiamme ensimmäinen ihmisuhraus.
Uhri oli vain kolmen päivän ikäinen poika.
Silloin he tajusivat, että uutiset olivat jo tv:ssä,
ja että poliisi etsi heitä.
He näkivät naamansa ilmoituksissa.
Neljä uskonnollisen lahkon jäsentä pidätettiin tänään,
ja heitä syytetään kahden päivän vanhan vauvan polttamisesta,
sillä he uskoivat sitä Antikristukseksi.
Hän sanoi haluavansa antautua poliisille. Ehdotin Santiagoa.
Se oli raskas ajomatka. Todella raskas.
Se oli täynnä rationaalisia päätöksiä ja niihin liittyviä tunnetiloja.
Pysähdyimme huoltoasemalla -
ja näimme uutisen, jonka mukaan poikamme oli pakosalla.
Hyvin vaikeaa.
Pablo Undurraga -
oli pidätysmääräyksen hetkestä poliisille antautumiseen saakka -
suunnitellut, mitä sanoisi poliisille kuulusteluissa.
Sain puhelun, että Pablo oli antautunut, ja että meidän täytyi kuulustella häntä.
Menin poliisiasemalle ja kohtasin rauhallisen Pablo Undurragan.
"Hei, olen etsimänne Pablo Undurraga.
Olin mukana Colliguayn lahkossa. Tulin antautumaan."
HUHTIKUU 2013
Kello 11 pariskunta meni sisään Quilpuén oikeustaloon.
Kumpikin antautui poliisille nähtyään uutiset etsintäkuulutuksistaan.
Haastattelu oli vaikea, sillä hän oli fiksu mies,
ja hänellä oli minulle paljon tietoa.
Haastattelu piti järjestää vaiheissa ja jakaa osioihin,
jotta voimme ymmärtää, millaisia vaiheita hän oli käynyt läpi.
He saivat syytteet kaksipäiväisen vauvan murhassa avustamisesta,
ja kumpikin todettiin yhteiskunnalle vaaralliseksi.
Kieroutunut ja perverssi mieli on manipuloinut heitä raa'asti.
PABLON JA CAROLINAN PUOLUSTUSASIANAJAJA
He eivät toimineet vapaasta tahdostaan,
mikä estää rankaisemasta heitä ankarasti rikoslain näkökulmasta.
Syytettyjen, varsinkin asiakkaani, puheiden perusteella -
he ovat manipuloinnin uhreja...
NATALIAN PUOLUSTUSASIANAJAJA
...ja varsinainen tekijä on pakosalla.
Tiedämme henkilön lähteneen maasta. Hän matkusti Peruun eikä ole palannut.
Koordinoimme Interpolin kanssa kansainvälisen pidätysmääräyksen.
INTERPOLIN PUNAINEN HÄLYTYS
Perun poliisin 1 500 hengen tiedusteluryhmä -
etsii Antares de la Luzia.
Hänen oletetaan olevan Cuzcossa.
Kaikki rohkaisivat minua menemään Peruun,
koska he olivat mukana rikoksessa, minä en.
En tiennyt, mihin olin sekaantumassa ja mitä oli tapahtumassa.
He asuivat siellä viikon tai puolitoista ja lähtivät pian sen jälkeen -
Ollantaytambo-nimiseen kaupunkiin lähellä Cuzcoa.
Antares lauloi.
Hän soitti ja lauloi baareissa ja ravintoloissa juomarahoista.
Hän oli hyvin stressaantunut ja väkivaltainen.
Hän kohteli minua kamalasti.
Hakkasi kepillä ja piti lukkojen takana.
Sanoi, etten voi lähteä.
En ollut paikalla.
Elisa kai pelästyi ja lähti ensimmäisellä lennolla takaisin Santiagoon.
Tulin takaisin ja uskoin, että hän antautuisi poliisille.
Olin kehottanut häntä.
Kun palasin Chileen, sanomalehdissä luki,
että Ramónin ruumis oli löydetty.
Cuzcosta ilmoitetaan löytyneen ruumis.
Tässä näkemänne mies.
Ramón Gustavo Castillo Gaete, 35-vuotias, otti oman henkensä täällä.
Media kuvaili traagista loppua monella eri tavalla.
Sinne meni ensin kolme lasta.
He sanoivat, että se näytti roikkuvalta nukelta.
Hän tajusi olevansa yksin, kuten voi kuvitella.
Hän tajusi tulleensa tiensä päähän.
"Tämä oli tässä."
Hän välttyi tekojensa seuraamuksilta.
Hän jätti meidät muut maksamaan niistä hänen puolestaan.
Robottimaisella kylmäpäisyydellä -
kaksi päätekijää Colliguayn vauvauhraustapauksessa -
kuvailivat kohtalokasta yötä poliisille rikospaikalla.
Pablo Undurraga ja Natalia Guerra Jequier olivat mukana tilanteen rekonstruoinnissa.
JOULUKUU 2013
He kertoivat, miten he valmistelivat vauvan polttamista varten.
Nousit autosta. Oliko tuli jo palamassa?
Kyllä.
Hän oli tuolla, ja Antares käski jättää vauvan tuohon.
Natalia laski vauvan... Jesúksen tuohon.
Heti sen jälkeen -
otin hänestä kiinni ja me juoksimme takaisin tuonnepäin.
Poliisina meidän on hyvin tärkeä määrittää joka henkilön rooli.
Kuka teki mitä ja koska.
Siten voimme yhdistää faktat.
Olimme alkaneet lisätä keppejä, ja viiden minuutin päästä David tuli.
Antares oli käskenyt hänen -
jatkaa keppien tuomista, ettei minulta loppuisi polttopuut.
Liekit olivat 20 cm korkeampia kuin kuopan syvyys.
Kun katsoin liekkien yli,
näin todellisten liekkien seassa mustia liekkejä,
jotka muodostivat mustan lohikäärmeen pään.
Se nousi ylöspäin.
Niinkö näit?
Tiedän nyt, että se oli hallusinaatio, mutta näin sen.
Sellainen oli tavallista.
On elintärkeä ymmärtää joka henkilön rooli rikoksen tekohetkellä.
Kerro vauvan sitomisesta. - En saa teippiä katki hampaillani.
Pablo katkoi teippiä, ja minä sidoin vauvan jalat sillä.
Kun Pablo käski minun sitoa kädet,
teimme sen yhdessä, ja Pablo viimeisteli sen.
En ole ikinä saanut mitään katki hampaillani.
Totta, minä leikkasin teipin.
Aivan. - Hän ei onnistu siinä.
Muistan siitä kontekstista,
että kuka sai tehdä mitäkin energiansa mukaan,
että meillä oli tarkka määräys,
että Jesúkseen saivat koskea vain Natalia ja Carolina.
Mutta kun Pablo auttoi sitomisessa,
hän kielsi kertomasta Antarekselle, sillä emme tehneet sitä moitteettomasti.
Olin myös sanomassa, etten muista tätä. Muistossani en koskenut häneen.
Mutta konteksti oli tietysti mielipuolinen.
Kumpikaan ei myöntänyt sitoneensa vauvaa eikä tukkineensa suuta pumpulilla.
Kumpikin sanoi toisen tehneen sen.
Kumpikin oli mukana vauvan hiljentämisessä ennen uhrausta.
Ymmärsin Pablon puheista, että hänelle oli selvää,
että me kaikki tiesimme, mitä tapahtuisi.
Täytyy sanoa, etten koskaan saanut tietoa siitä, mitä oli tapahtumassa.
Olin riivattu, enkä olisi voinut saada siitä tietoa tai selitystä.
Se olisi voinut saada Jesúksen sisäisen minän tekemään minulle jotain,
kuten saanut minut tekemään itsemurhan tai pakenemaan.
Minulle ei saanut antaa mitään tietoa.
Anteeksi, näittekö mitään?
Emme. - Emme.
Ette ehkä tiedä, mutta Natalia vahvisti sen tänään lausunnossaan.
Hän sanoi nähneensä hehkun.
Siis, Carolina. - Anteeksi, Carolina.
Hän ei nähnyt tulta, mutta näki hehkun.
Hän kuuli tulen rätinän.
Tiesittekö, että Carolina näkee energiaa? - Emme.
Hän näkee auran. Hän on meitä herkempi.
Minä en nähnyt mitään. Näettekö talon tuolla?
Kun autoit Pabloa kivien heittämisessä, toit ne kottikärryillä, etkö niin?
Kivet olivat kasassa tässä.
Tässä, missä nytkin? - Niin.
Lopetetaanko?
Kiitos paljon.
Mennään.
SYYTETTY
Tämä on raportti päivältä 22.4.2013.
QUILPUÉN PÄÄSYYTTÄJÄ 2011-2016
Sinä päivänä tapasin poliisin tutkijoita toimistossani Quilpuéssa.
He toivat siihen asti kerätyt tiedot.
Chilessä ei ollut tietääkseni tapahtunut vastaavaa.
Sen jälkeen tutkinnassa piti lähinnä selvittää,
millainen vastuu heillä oli rikoksesta ja mitä heille oikeudessa tehtäisiin.
Olivatko he hulluja tai dementoituneita?
Olivatko he järjissään vai jotain siltä väliltä?
Sen jälkeen piti tehdä laillinen päätös.
Yksi argumentti, jota useimpien lahkon jäsenten puolustus käytti,
oli se, että he olivat tuhoisan mielenhallinnan vaikutuksen alla,
eikä heillä siksi ollut mahdollisuutta -
valita, mitä tapahtui.
He olivat myös niin kutsutun joukkohoureen vallassa.
Syytetyt sopivat väittävänsä, että he olivat kaikki...
LAKI- JA RIKOSPSYKOLOGIAN TOHTORI
...jonkinlaisen joukkopsykoosin -
tai folie à deux'n eli parihulluuden uhreja.
Tämä strategia tuottaa eniten mahdollisuuksia,
sillä he eivät olleet psykoottisia,
mutta voivat väittää olleensa sitä tapahtumien aikaan.
Lakitermein he eivät ole syyllisiä.
Laki olettaa, että kaikki ovat tavallisia, eivät hulluja.
Siksi meidän kaikkien täytyy vastata teoistamme lain edessä.
Siksi, jos jotakuta epäiltyä väittää järjettömäksi,
se täytyy todistaa.
Oikeudenkäynnissä ei ollut kyse siitä, oliko lapsi kuollut -
tai olivatko he paikalla sinä päivänä ja sillä hetkellä.
Kyse oli tästä jaetun psykoosin diagnosoimisesta.
Arvon tuomari, on sanomattakin selvää, että raportti vahvistaa aiemmat väitteet.
Kyse on jaetusta mystisestä hourailusta, järjen menettämisestä.
Lakiseuraamus tästä on syyntakeettomuus.
Kaikki psykiatrit ja psykologit totesivat heidän kärsivän mielisairaudesta.
He olivat syyntakeettomia.
Kerätty näyttö ja syytettyjen raportit -
näyttivät vapauttavan lahkon jäsenet kaikesta vastuusta.
Vaikka he myönsivät osallisuutensa, kukaan ei saanut vankilatuomiota.
Paine oli tietysti kova.
Sen tunsi joka päivä.
Kuulemisissa oli aina paljon lehdistöä.
Syyttäjäntoimisto ei voinut muuta -
kuin analysoida taustatietoja,
ja katsoa, kestivätkö ne kritiikkiä tai kyseenalaistamista eri näkökulmasta.
Tulin mukaan juttuun, sillä syyttäjä Juan Emilio Gatica...
PSYKIATRI
...soitti ja sanoi haluavansa puhua kanssani.
Hän selitti asiansa.
Minusta oli tärkeä vastata kaikkiin hänen kysymyksiinsä.
Hänen ideansa oli, että tutkisin kahta tärkeintä,
Natalia Guerraa ja Pablo Undurragaa.
He kieltäytyivät tutkinnasta,
minkä vuoksi minua pyydettiin -
toimittamaan asiantuntijalausunto asiantuntijalausuntojen pohjalta -
tapahtumiin liittyen.
TEHTY RIKOS
Se, että psykiatri diagnosoi potilaan tapaamatta tätä,
vaikuttaa minusta hyvin epäeettiseltä.
Kysymys kuuluu: Sillä hetkellä, kun Pablo ja Natalia -
ojensivat vauvan Antarekselle, oliko heillä vaihtoehtoa?
Olisivatko he voineet kieltäytyä?
Uskomme, että heillä oli vaihtoehto.
Vaikka he olivat viettäneet vuosia -
tämän Antareksena tunnetun henkilön lujassa alistuksessa,
he tiesivät ja tiedostivat, mitä olivat tekemässä -
siitä hetkestä, kun päättivät viedä Natalia Guerran pois ja piiloon.
Se on tilanne, jossa on sääntöjä.
OMATUNNON VÄÄRINKÄYTTÖÖN ERIKOISTUNUT PSYKOLOGI
Tottelemista, sääntöjen sarja ja johtaja, joka on Jumalan asemassa.
Hän manipuloi toisia -
ja estää heitä muodostamasta omia näkökulmiaan.
Silloin heidän identiteettinsä voidaan katsoa vaurioituneen.
Heillä ei ole omaa arviointikykyä.
Tohtori Otto Dörr sanoo, että näin vaikuttaa tapahtuneen.
Kyse on jaetusta psykoottisesta häiriöstä.
Koska meillä ei ole eikä tule koskaan olemaan -
mahdollisuutta tutkia Ramón Castillo Gaetea,
sillä hän tappoi itsensä Cuzcossa,
emme voi todistaa, että nämä ihmiset todella olivat -
alisteisia hänelle tai toissijaisia syyllisiä,
ja että Ramón Castillo Gaete oli ensisijainen syyllinen.
Emme halunneet jättää tapausta rankaisematta.
Jos niin olisi käynyt, eivätkä nämä ihmiset -
olisi joutuneet rikosvastuuseen teostaan,
meidän olisi pitänyt olla aivan vakuuttuneita siitä,
että he olivat menettäneet järkensä.
Raportteja analysoimalla -
kykenin -
muodostamaan ensimmäisen argumentin,
joka jokseenkin tuhosi tähänastiset raportit.
Argumentti sulkee pois jaetun psykoosin diagnoosin,
kun heidän kuvailemansa tapahtumat -
nähdään huumeiden, alkoholin tai muiden stimulanttien käytön kontekstissa.
Kuten tässä.
Faktat saivat meidät pohtimaan heikennetyn vastuun ongelmaa.
Missä määrin alentunut päättelykyky voidaan hyväksyä rikostapauksessa -
tekijän syyntakeettomuuteen tai tuomion lieventämiseen?
Kuinka paljon painoarvoa oikeus voi antaa psykiatrisille teorioille,
jaetusta mystisestä hourailusta -
vapauttaakseen osallistujat vastuusta rikoksista ihmisoikeuksia vastaan?
Laillisen mandaattini mukaan -
syytetyt Guerra ja Undurraga eivät ansaitse vaihtoehtoisia tuomioita.
Pablo ja Natalia saivat lopulta viiden vuoden tuomiot,
loput saivat kolme vuotta avunannosta.
Syyttömän tai syyllisen maailmassa joku on aina syyllinen tai syytön.
Siinä kohdassa puuttuu analyysi tilanteen kompleksisuudesta.
Psykiatrisesti ottaen tilanne oli minusta epäreilu.
Päätuomittu Natalia Guerra, murhatun vauvan äiti,
ei istu tuomiotaan, vaan on ollut paossa seitsemän kuukautta.
Poliisi selvittää hänen olinpaikkaansa.
Hän kasvatti pitkät hiukset ja värjäsi ne.
Hän pysytteli sisätiloissa.
Hänen roskiin heittämänsä paperinpalan ansiosta -
poliisi onnistui viimein paikantamaan hänet.
Kädet ylös!
Liikkumatta!
Kädet ylös!
Liikkumatta.
Tulen luoksesi.
Maahan.
Kädet ylös pään päälle.
Hän yritti paeta poliisia, mutta oli täysin piiritetty.
Natalia Guerra luovutettiin vankilapoliisille.
Hän on San Joaquínin naisvankilassa.
Minun, Miguel Ampueron, mielipiteeni...
Ei siis PDI:n, syyttäjän tai tuomarin.
...on, että joka jäsen olisi ansainnut elinkautisen tuomion -
osallisuudestaan riippumatta,
sillä täytyy muistaa, että uhri oli avuton ihminen.
Meidän on yhteiskuntana varmistettava,
että uhrit... He kyllä ovat uhreja.
Minusta heitä pitäisi ymmärtää.
Meidän pitäisi puhua heidän perheilleen ja selvittää, mitä tapahtui.
"Mikä on roolimme näin dramaattisissa tapahtumissa?"
Odottakaa hetki.
Pyydän, että olette kärsivällisiä.
On vaikea integroitua uudelleen.
Sain kuulla, että muuta ulkomaille. Vaihda nimeä.
Tavalliseen elämään palaaminen sen sijaan,
että heittää kaiken helvettiin ja päätyy huumekierteeseen,
eläen luolassa vanhempien luona...
Se on vaikeaa.
Moni sanoo, että olisi tappanut itsensä.
Minulla ei ole siihen lupaa, lapseni tarvitsevat minua.
Tuhoisasta mielenhallinnasta ei tiedetä mitään,
ja se luo demonisia tilanteita.
Minun täytyy siis palata yhteiskuntaan, joka pelkää minua kuollakseen.
Niin kuin pitääkin.
On vaikea haluta palata ekosysteemiin,
jonka osat yrittävät aktiivisesti hyökätä vastaan.
He eivät halua minua takaisin. He haluavat, että tapan itseni.
Koska olemme maailman pahimmat ihmiset,
ihmiset saavat oikeutuksen tuoda itsestään esiin pahimman -
rangaistuksetta.
Kymmenen vuotta, ja olen raunioina. En halua enää taistella.
Haluaisin työskennellä ja elää rauhassa.
Jos meidän täytyy kiertää pyytämässä anteeksi, että elämme,
on vaikea elää rauhassa.
En tajua. Minäkin inhoan siitä puhumista,
sillä se tuottaa aina paljon tuskaa.
Mitä tulee Colliguayn taloon,
me tuhoamme sen,
ettei tästä kurjuudesta ole enää muistutuksia.
Lahkot eivät ilmesty tyhjästä.
Lahkot ovat reaktio johonkin, mitä yhteiskunnassa tapahtuu.
On valtava tyhjyyden tunne ja valtava tarve kuulua johonkin.
Meitä ympäröi jatkuvasti erilaisia vaikutteita,
jotka näyttävät täydellisen maailman,
mutta piilottavat taakseen mielenhallintamekanismeja.
PABLO UNDURRAGA ISTUI TUOMIOSTAAN KAKSI VUOTTA
JA VAPAUTETTIIN EHDONALAISEEN 2019.
NATALIA GUERRA ISTUI KAKSI VUOTTA
JA VAPAUTETTIIN EHDONALAISEEN 2021.
MUUT LAHKON JÄSENET KÄRSIVÄT TUOMIONSA AVOVANKEUDESSA.
HE OVAT KAIKKI VAPAITA JA PYRKIVÄT INTEGROITUMAAN TAKAISIN YHTEISKUNTAAN.
Tekstitys: Otto Nuoranne