Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫בכלא יש קודים.‬
‫מעין דירוג של פשעים‬
‫שמקובלים יותר או פחות‬ ‫על אוכלוסיית האסירים.‬
‫ואם הפשע שלך חמור מדי, מחריד מדי,‬
‫הלך עליך, כמו שאומרים.‬
‫אם יש בכלא מישהו שהלך עליו, כמוני,‬
‫מנהיגי האסירים והבריונים שבהם‬ ‫אמורים להרוג אותו בהינתן ההזדמנות.‬
‫כל אוכלוסיית האסירים רצתה להרוג אותי,‬
‫וכך גם מחצית מהסוהרים.‬
‫ואני חושב שזו תגובה נורמלית.‬
‫אבל...‬
‫גם אם הרגשתי שאני בסכנה בכלא,‬
‫היא אף פעם לא השתוותה‬ ‫לאינספור הפעמים שהייתי בסכנה בכת.‬
‫האימה שחוויתי בכלא הייתה כלום‬
‫לעומת האימה שחוויתי כשהייתי משועבד בכת.‬
‫שבעת חברי הכת הכלואים בבתי סוהר בסנטיאגו‬
‫נתונים תחת השגחה מתמדת‬ ‫מחשש שיותקפו בין כותלי בית הכלא.‬
‫למה אתה לא מדבר?‬
‫זה היה אירוע מחריד ובלתי נתפס,‬
‫חמור יותר מכל פשע שאי פעם דיווחנו עליו.‬
‫לדברי המשטרה האזרחית של צ׳ילה,‬ ‫הוקרבו במדינה קורבנות אדם.‬
‫כדי למנוע – תקשיבו טוב – את סוף העולם.‬
‫הפשע מחריד כל כך‬
‫שאף אחד לא רוצה לדעת מה עומד מאחוריו.‬
‫הפשע הזה לא התבצע בלהט הרגע.‬
‫הפשע לא היה דומה‬
‫לרצח או לגנבה של מכונית.‬
‫הפשע הזה נועד להציל את העולם.‬
‫בדרך כלל אני מעדיף לא לדבר על זה‬
‫כי אנשים לא ממש מבינים כמה זה נורא.‬
‫אם אספר לכם הכול,‬
‫זה יכעיס אתכם.‬
‫- כת יום הדין של אנטרס דה לה לוס -‬
‫- סנטיאגו, צ׳ילה -‬
‫שמי ורוניקה פוקסלי ואני עיתונאית.‬
‫הקדשתי 30 שנות קריירה לעיתונות חוקרת.‬
‫ותמיד הכי אהבתי עיתונות בנושאי פלילים.‬
‫אני אוהבת כתבות בנושאי פשיעה‬ ‫בגלל הקשר ההדוק שלהן למצב האנושי,‬
‫לשבריריות של נפש האדם...‬
‫- ורוניקה פוקסלי‬ ‫עיתונאית, הביוגרפית של אנטרס דה לה לוס -‬
‫לסודות שעוזרים לנו להבין‬ ‫מה מוביל אנשים לפשוע.‬
‫בהקשר לכתות, ובמקרה הזה במיוחד,‬
‫הדבר שעניין אותי יותר מכול בתחילת החקירה‬
‫היה המניע.‬
‫המניע היה להציל את העולם.‬
‫ואז הבנתי, ״יש פה דלוזיות,‬ ‫אני חייבת לבדוק את הסיפור הזה״.‬
‫- אי שם בדרום צ׳ילה -‬
‫כשהצטרפתי לכת‬ ‫הייתי מאושר כפי שלא הייתי מימיי.‬
‫- פבלו אונדורגה‬ ‫חבר לשעבר בכת קוויגוואי -‬
‫זו הייתה קבוצה של אנשים ש...‬
‫חוו התעוררות‬
‫ונועדו...‬
‫לשרת את המטרה הנעלה הזו.‬
‫לשרת את האור,‬ ‫את האהבה, לנקות את העולם כולו.‬
‫הם צירפו אותי אליהם.‬
‫הם קיבלו אותי כמו שאני.‬
‫ועד אז, מעולם לא הרגשתי שייך.‬
‫- מטה המשטרה האזרחית של צ׳ילה -‬
‫אני זוכר שבחודש דצמבר...‬
‫- מיגל אמפוארו‬ ‫סגן מפקד באגף החקירות 2009-2014 -‬
‫הגיעו לאגף בני משפחה של מישהו,‬
‫במקרה הזה של מישהי,‬
‫והם אמרו‬
‫שאחותם חברה בכת.‬
‫חוק הפלגים הדתיים בצ׳ילה‬
‫קובע שאסור להפלות אדם בשל אמונתו הדתית.‬
‫כאן!‬ ‫-זה שם.‬
‫מאחר שאין מגבלות על פלגים דתיים,‬
‫לא פשוט לפתוח בחקירה נגד כת.‬
‫תמשיכו לחפש!‬
‫קדימה!‬
‫היי, חבוב!‬
‫רויאל! בוא נעיף מבט.‬
‫הפשע הזה היה חדש עבור כל הבלשים ביחידה.‬
‫היינו בורים בנושא.‬ ‫לא ידענו איך לנהל חקירה נגד כת.‬
‫התאפשר לנו לפתוח חקירה נגד כת קוויגוואי‬
‫בגלל האיוואסקה שהוברח מפרו לצ׳ילה.‬
‫הכול השתנה כשגילינו שהתבצע רצח.‬
‫נערכו בדיקות‬
‫שאישרו שהעצמות אנושיות.‬
‫הבנתי. בטוח?‬
‫נמתין לתובע המחוזי ונתחיל בבירור מקיף.‬
‫רצח מחריד.‬
‫באפריל 2013, התובע המחוזי‬ ‫של מטרופולין סנטיאגו התקשר אליי...‬
‫- חואן אמיל גטיקה‬ ‫התובע המחוזי של קילפואה 2011-2016 -‬
‫והודיע לי שהם עומדים‬ ‫להעביר תיק גדול לפרקליטות מחוז קילפואה.‬
‫ושאקבל מידע נוסף‬ ‫מהמשטרה שמובילה את החקירה,‬
‫שהייתה המשטרה האזרחית.‬
‫משטרת סנטיאגו פתחה בחקירה בשלהי שנת 2012,‬
‫והם מצאו בקוויגוואי שרידי אדם,‬
‫שתאמו פחות או יותר‬
‫למידע הראשוני שאספנו אודות הכת הזאת.‬
‫התובע העביר לנו מייד צווי מעצר‬
‫נגד החברים בכת קוויגוואי.‬
‫המקרה הזה השפיע עליי בעיקר בגלל...‬
‫ממדי האכזריות האנושית.‬
‫אתה מתחרט?‬
‫אתה מתחרט על החברות שלך בכת?‬
‫זה היה אתגר בשבילנו.‬
‫איך מתמודדים עם משהו חסר תקדים?‬
‫אני הייתי אחראי לתשאל את הצעירים.‬
‫- חואן אסטיי -‬ ‫בלש במשטרת צ׳ילה -‬
‫וזה באמת היה מורכב מאוד.‬
‫- עדויותיהם של המעורבים במשפט‬ ‫שוחזרו בעזרת מסמכים רשמיים מהתיק. -‬
‫- חלק מההצהרות נערכו וקוצרו לשם הנהרה. -‬
‫דוויד פסטן רוחאס.‬
‫- חבר לשעבר בכת קוויגוואי -‬
‫במשך שנים, האנשים האלה‬
‫היו קורבנות של אנטרס ונתונים לשליטתו.‬
‫קרולינה ורגס סן מרטין, 15...‬
‫ואז השעבוד הזה הפך לאיומים.‬
‫פבלו אונדורגה אטרייה.‬
‫האיומים נטעו בהם פחד ומנעו מהם לעזוב.‬
‫חוזפינה איזבל לופז נונייז.‬
‫נטליה גרה חיקר.‬
‫- חברה לשעבר בכת קוויגוואי -‬
‫מריה דל פילאר אלוורז פואנזלידה.‬
‫פבלו אונדורגה,‬
‫שהיה הסגן של מנהיג הכת...‬
‫קרלה פרנצ׳י ארנה.‬
‫הוא פחד יותר מכולם.‬
‫הייתי זאב בודד.‬
‫ופתאום קיבלתי משפחה.‬
‫ברגע אחד.‬
‫עם אנשים שאהבו אותי, שרצו שאהיה שם.‬
‫פבלו היה ילד שמח מאוד,‬
‫מחובר מאוד לטבע.‬
‫- חיימי אונדורגה‬ ‫אביו של פבלו אונדורגה -‬
‫הוא היה ממש מאושר עד כיתה ג׳ או ד׳.‬
‫בבית הספר היסודי‬ ‫פבלו סבל משילוב קטלני של בעיות:‬
‫הוא היה קטן ממדים‬
‫עם גשר בשיניים ומשקפיים,‬ ‫והוא לא אהב כדורגל.‬
‫אז ברור.‬
‫הוא היה הקורבן המושלם לבריונות.‬
‫ציירתי כל הזמן,‬ ‫אהבתי ללמוד, קיבלתי ציונים טובים.‬
‫לעזאזל, הייתי מטרה קלה.‬
‫זה לא היה הוגן בעיניי.‬
‫זה הכעיס אותי, לא הבנתי למה מתעמרים בי.‬
‫רק עכשיו אני מבין את זה.‬
‫הייתי ממש עצוב, מתוסכל,‬
‫חוויתי הרבה רגשות‬ ‫שלא ידעתי איך להתמודד איתם.‬
‫כשהגעתי לגיל 18 כבר סבלתי מדיכאון.‬
‫בסופו של דבר, לקראת סוף התיכון,‬
‫הפסקתי לנסות להשתלב בבית הספר‬
‫והתחלתי לחפש חברים במקומות אחרים.‬
‫חיכיתי בקוצר רוח לעזוב את בית הספר.‬
‫וכשעזבתי סוף סוף,‬ ‫התחלתי ללמוד באוניברסיטה.‬
‫גיליתי את המוזיקה.‬
‫הייתי זמר בלהקה...‬
‫הבנתי שמוזיקה עושה לי טוב.‬
‫התאהבתי במוזיקה.‬
‫לאט לאט, התחלתי לנהל‬ ‫מערכות יחסים נורמליות יותר.‬
‫התחלתי לצאת לדייטים.‬
‫הכרתי חברי אמת.‬
‫עד שלבסוף פגשתי את אימו של בני הבכור,‬
‫היום הוא בן 16.‬
‫בגיל 23 גיליתי שאני מצפה לילד‬
‫ובגיל 24 הפכתי לאבא.‬
‫אנשים חושבים שאדם בן 24 הוא מבוגר.‬
‫לפי תעודת הזהות שלי, הייתי אדם מבוגר.‬
‫אבל לא מבחינה רגשית.‬
‫הסתכלתי על עצמי ואמרתי, ״אני אסון מהלך.‬
‫״אני חייב להתאפס על עצמי.‬
‫״אני רוצה להיות אבא טוב לבן שלי,‬
‫״ואני רוצה עולם טוב יותר למען הבן שלי.״‬
‫צעד קטן לאדם...‬
‫שינוי האקלים, בירוא יערות,‬
‫קצב גידול האוכלוסייה המהיר...‬
‫אסדת הקידוח ״דיפווטר הורייזן״ התפוצצה.‬
‫מאתיים וארבעה עשר אנשים נעצרו...‬
‫עלינו לעשות‬ ‫כל שביכולתנו כדי לעצור את הטרור.‬
‫...חיילים קיבלו הוראות כוננות.‬
‫צבא ארה״ב החל במתקפות...‬
‫זה מרכז הסחר העולמי?‬
‫אומרים שמטוס התרסק!‬
‫התחלתי להאמין בכל דבר שהציעו לי.‬
‫עשיתי רייקי, הלכתי לבקתות הזעה,‬ ‫התחלתי לקרוא על בודהיזם...‬
‫כל דבר שלא היה קתולי.‬
‫ויום אחד, מאסטר הרייקי שלי אמר,‬ ‫״יש לי סמינר מושלם בשבילך.‬
‫״הוא די קרוב לבית שלך, למעשה.״‬
‫אז הלכתי‬
‫בלי לדעת מה זה, ופגשתי את אנטרס.‬
‫לפני שהוא היה אנטרס דה לה לוס,‬
‫שמו היה רמון קסטיו גאטה.‬
‫בן להורים ממעמד הפועלים שגדל בפניילולן.‬
‫ילד ששיחק כדורגל,‬
‫שהיו לו חברים בשכונה, שרכב על אופניים,‬
‫שלימד ילדים בעיירה בלו הרמידה,‬ ‫בעל אחריות חברתית ופוליטית.‬
‫בחור צעיר שלמד מוזיקה.‬
‫הוא אהב מוזיקה אנדית.‬
‫הוא היה חבר בלהקה בשם אמרו.‬
‫והוא היה מוזיקאי מוכשר.‬
‫הוא ניגן היטב בקלרינט, בסקסופון ובצ׳רנגו.‬
‫- גוסטבו גאטה‬ ‫דודו של רמון -‬
‫ממש הערצתי את ״אנטרס״, את רמון.‬
‫- ״אלמנדרה״‬ ‫חסידה לשעבר של אנטרס -‬
‫הוא הצליח להבין‬ ‫מה אנשים צריכים ולעזור להם.‬
‫מגיל צעיר מאוד, רמון קסטיו גאטה‬
‫התחיל לסבול מכאבים בכל הגוף.‬
‫כאבים משתקים, שגרמו לו סבל רב.‬
‫כאבים שהפריעו לו לישון בלילה.‬
‫הוא אמר לי שהכאבים קשים כל כך,‬
‫שהוא מעדיף למות.‬
‫הוא אמר שבכוונתו לשתות איוואסקה‬
‫כי הוא ניסה אותו פעם אחת,‬ ‫שנתיים קודם לכן, והוא עזר לו.‬
‫הוא לא הרגיש כאב במשך שעתיים או שלוש.‬
‫ובשבילו, זה היה...‬
‫מדהים.‬
‫רמון קסטיו ביקר אצלי בבית פעם,‬ ‫כמו רבים אחרים.‬
‫- חורחה הררוס‬ ‫שמאן -‬
‫בזמנו ערכתי בבית טקסים מדי שבוע.‬
‫הוא הגיע כדי לקבל תרופה, כמו רבים אחרים.‬
‫ערכנו טקס.‬
‫רמון היה כאן,‬
‫מנהל הטקס היה שם.‬
‫עצמתי עיניים.‬
‫והתחלתי להרגיש הרבה מאוד אור‬ ‫מגיע מהכיוון שבו רמון ישב.‬
‫יש אלפי צמחים בג׳ונגל.‬
‫בכל צמח יש תרופה.‬
‫לכל צמח יש נשמה.‬
‫ואיוואסקה הוא מעין סינתזה של כל העולם הזה,‬
‫יש בו קצת מכל אחד מהצמחים בג׳ונגל.‬
‫במובן מסוים, כולם מוכלים בשני הצמחים האלה:‬
‫צ׳קרונה ואיוואסקה.‬
‫ואם מבשלים אותם כמו שצריך‬ ‫אפשר להגיע להארה.‬
‫יש לו הרבה מטרות,‬
‫אבל ריפוי הוא המטרה העיקרית,‬
‫וגם מודעות.‬
‫אחרי שנטל את התרופה כמה פעמים,‬
‫הוא אמר שהוא לא מרגיש בנוח עם השם רמון,‬
‫שהוא מעדיף שנקרא לו אנטרס.‬
‫איוואסקה יכול לעזור במגוון דרכים, אין ספק,‬
‫אבל ההשפעה הישירה ביותר שלו‬ ‫היא לעורר בך מודעות עצמית.‬
‫רמון קסטיו קרא לעצמו ״אנטרס דה לה לוס״...‬
‫- דצמבר 2007 -‬
‫על שם הכוכב הבהיר ביותר‬ ‫בקבוצת הכוכבים עקרב.‬
‫הוא, בת זוגו באותה התקופה וחבר נוסף,‬
‫שאפשר לומר שהיו חסידיו הראשונים,‬
‫הלכו למפגש שנקרא ״קשת בענן״.‬
‫והוא פגש שם אנשים שיצאו למסע דומה.‬
‫- אלכסנדר סרוויה‬ ‫חסיד לשעבר של אנטרס דה לה לוס -‬
‫הייתי ממש פתוח לחוויה.‬
‫במהלך החוויה הזו ראיתי שלושה יצורים.‬
‫אחד מהם היה רמון. היה לו זקן ארוך מאוד‬
‫והוא ישב על סלע באמצע הנהר.‬
‫הם אמרו, ״שב איתנו למדיטציה״.‬
‫״אני אדגים לך מדיטציה.״‬
‫הוא הדגים לי את המדיטציה,‬
‫וחשבתי, ״ואו, מה קורה פה?‬
‫״מה התחושה הזו?״‬
‫זה היה הביקור השני שלו בקהילת הקשת בענן.‬
‫והוא הגיע עם שני אנשים.‬
‫- ״אליסה״‬ ‫חסידה לשעבר של אנטרס דה לה לוס -‬
‫והוא התחיל לגבש קבוצה‬ ‫של אנשים שעשו איתו מדיטציה.‬
‫אני זוכרת שהיה שם נהר גדול.‬
‫יום אחד הלכתי על גדת הנהר‬
‫וראיתי את כולם עושים מדיטציה.‬
‫ניגשתי אליהם.‬
‫וזה היה רגע מכריע,‬ ‫רגע שבו כולנו הרגשנו קרבה.‬
‫הרגשתי משהו בתוכי, משהו לא מובן.‬
‫אנטרס דה לה לוס היה בחור מהפנט.‬
‫וכוח המשיכה שלו‬
‫נבע מכמה סיבות.‬
‫בראש ובראשונה,‬ ‫המראה החיצוני שלו. הוא היה גבוה.‬
‫היה לו מבנה גוף מרשים.‬
‫הנוכחות שלו הייתה מרשימה.‬
‫הוא היה שונה מאוד מכל השאר.‬
‫היה לו קול של מאסטר, יציבה של מאסטר,‬
‫זקן של מאסטר,‬
‫ראש קירח של מאסטר.‬
‫הביטחון שלו‬
‫בפילוסופיה שהוא עסק בה‬
‫עורר גם בנו ביטחון.‬
‫הייתי מאוהבת בו.‬
‫לא הייתי איתו כי הוא ביקש ממני להיות איתו,‬
‫אלא כי אהבתי אותו מאוד.‬
‫אנטרס צירף אנשים אחרים שגם היו להם כוחות,‬
‫אנשים שכבר היו בשלב מתקדם יותר.‬
‫הם היו מעין ״עליונים״.‬
‫מאסטר הרייקי שלי היה שם‬ ‫יחד עם מאסטר רייקי נוסף.‬
‫היו שם אנשים שהרגשתי שהם...‬
‫רציניים. אתם מבינים?‬
‫וכולם העריצו את אנטרס,‬ ‫התייחסו אליו ביראת כבוד.‬
‫הוא היה המאסטר בהתגלמותו,‬ ‫בדיוק כמו שדמיינתי.‬
‫הוא היה מלומד מאוד,‬
‫הוא למד ושינן הרבה דברים.‬
‫הוא גיבב את הדברים האלה ויצר ערבוביה,‬
‫או קולאז׳ רוחני.‬
‫הוא דיבר הרבה על קרלוס קסטנדה,‬
‫על נבואת בני המאיה...‬
‫- ״אליסה״‬ ‫חסידה לשעבר של אנטרס -‬
‫ועל האל ויראקוצ׳ה.‬
‫כל שאלה ששאלת בתור משתתף בסמינר,‬
‫נענתה על ידי אדם מהפנט.‬
‫והתשובה תמיד הייתה ציטוט כלשהו.‬
‫היא תמיד כללה תוכן מיוחד כלשהו‬
‫ואת מקור המידע.‬
‫קרלוס קסטנדה.‬
‫״משנתו של דון חואן״.‬
‫הוא היה אייקון בתקופת ההיפים‬
‫בארצות הברית.‬
‫בשנות ה־60,‬
‫קרלוס קסטיינדה‬
‫חקר את הטקסים העתיקים של ילידים אמריקאים.‬
‫הוא זעזע את ענף האנתרופולוגיה המודרני‬
‫והפך לשמאן מטעם עצמו.‬
‫קרלוס קסטנדה‬ ‫היה גורו של תרבות הנגד בארה״ב.‬
‫הוא היה מקור השראה‬ ‫לבמאי קולנוע, לסופרים, למוזיקאים.‬
‫הייתה לו השפעה רבה באותה התקופה.‬
‫מכלול היקום הוא רק עניין של תפיסה,‬
‫האופן שבו אנחנו תופסים דברים.‬
‫אין עובדות, רק פרשנויות.‬
‫- קולו של קרלוס קסטנדה -‬
‫רמון,‬
‫כמו כל אדם אחר,‬
‫קרא עוד ועוד.‬
‫ורמון אומר שמטרתו בחיים...‬
‫היא לעזור לאנשים.‬
‫- ינואר 2009 -‬
‫תוך חמש דקות מתחילת הסדנה,‬ ‫הייתי לגמרי בעניין.‬
‫בדיוק את הכלים האלה חיפשתי.‬
‫הוא הציע יקיצה של האני הפנימי.‬
‫״סדנה להפעלת הצ׳אקרות והאני הפנימי״.‬
‫הוא הנחה אותנו לשבת‬
‫בתנוחת לוטוס‬
‫והעביר לנו מדיטציה מודרכת.‬
‫היינו צריכים לדמיין את עצמנו‬ ‫יורדים במדרגות ומגיעים לדלת.‬
‫דמיינו לעצמכם‬
‫גרם מדרגות שמוביל למטה.‬
‫אנחנו מגיעים לדלת.‬
‫אני עומד להניח קופסה בצד שמאל.‬
‫״בתיבה הזו יש מפתח זהב.‬ ‫קחו את המפתח.‬
‫״פתחו את הדלת‬ ‫שבמורד גרם המדרגות בעזרת המפתח.״‬
‫פתחו את הדלת.‬
‫היכנסו.‬
‫״כעת אתם נמצאים בחלל‬ ‫שבו חי האני הפנימי שלכם.״‬
‫נסו לחבק את האני הפנימי שלכם.‬
‫הרגשתי כאילו אני מחבק גוף‬
‫והוצפתי בתחושת שחרור.‬
‫הוא תמיד רמז‬
‫שאפשר למצוא את התשובה לכל השאלות‬ ‫בעזרת עבודה עם האני הפנימי שלך.‬
‫ושהיכולת למצוא את התשובות‬ ‫תלויה במידת המשמעת העצמית שלך,‬
‫במידת הרצון שלך‬
‫להגיע אל האמת.‬
‫הרגשתי שאני על סף הארה אמיתית.‬
‫אמיתות עמוקות. תשובות לשאלות קיומיות.‬
‫חשבתי, ״אולי זו התשובה‬
‫״לדיכאון הממושך שלי.״‬
‫התחלתי להרגיש טוב יותר.‬
‫יצאתי עם פבלו אונדורגה במשך שנה.‬
‫- נטליה גרה‬ ‫קטעים מתיק החקירה -‬
‫מערכת היחסים הזאת הייתה סבל צרוף.‬
‫שנאתי את העובדה שהוא עישן מריחואנה.‬
‫נפרדנו למשך שלושה חודשים.‬
‫כשחזרתי לבלות עם פבלו,‬
‫הוא סיפר לי שהוא היה בסמינר לריפוי עצמי‬
‫שעזר לו מאוד,‬ ‫והוא כבר לא מרגיש לחוץ ומתוח.‬
‫- הדירה של פבלו -‬
‫במובן מסוים, פבלו היה מעין מגנט‬
‫שמשך את חבריו ויקיריו להצטרף לכת.‬
‫הוא הזמין את דוויד פסטן לגור אצלו,‬
‫בדירה שהייתה לו ברחוב דה לוס מיליטרס.‬
‫- דוויד פסטן‬ ‫קטעים מתיק החקירה -‬
‫הבחנתי בשינויים קיצוניים בהתנהגות שלו.‬
‫ראיתי עד כמה הוא העריץ את אנטרס.‬
‫דוויד פסטן הכיר לו את זוגתו, פילאר.‬
‫נוצרה קבוצה של אנשים‬ ‫שכולם היו חברים של פבלו.‬
‫החיים שלי השתפרו.‬
‫רציתי שגם החבר הכי טוב שלי ייהנה מזה,‬
‫שהחברה שלי תיהנה מזה, שכולם ייהנו מזה.‬
‫שכולם ימצאו את הכלי האמיתי הזה.‬
‫פבלו עבר תהליך של יקיצה‬
‫והפך לאחד החיילים הממושמעים ביותר.‬
‫היקיצה הייתה נקודת מפנה.‬
‫מי שעבר את השלב הזה הצטרף לקבוצה באמת.‬
‫היקיצה היא הרגע שבו אתה מגלה‬
‫שאנטרס הוא...‬
‫התגלמותו של האל.‬
‫שהאני הפנימי של אנטרס הוא אלוהים.‬
‫בשלב מסוים הוא קיבץ את כולנו.‬
‫היינו בערך עשרה אנשים,‬ ‫אלה שהשתתפו במדיטציות שלו.‬
‫הוא אמר שיש לו חדשות,‬
‫משהו שהוא רצה שנראה.‬
‫אני זוכר שהתחלנו לשתות קצת איוואסקה,‬
‫ממש טיפה.‬
‫ועשינו מדיטציה.‬
‫רגע לפני הסדנה אנטרס אמר לי, ״שב מאחור.‬
‫״פשוט קח את האנרגיה שאנתב אליך‬
‫״והיום האני הפנימי שלך יגלה לך את שמו.״‬
‫ניגשתי לאני הפנימי שלי.‬
‫כולם עשו את התרגיל, ואנטרס צעד לקצה החדר.‬
‫העיניים שלי היו עצומות, ואנטרס אמר לי...‬
‫״עכשיו שאל אותו מי אני.״‬
‫אני זוכר שראיתי‬
‫ישות עצומה,‬
‫שהפיצה אנרגיה בחדר.‬
‫וברגע שהוא אמר,‬
‫״אתם יודעים מי אני?״‬
‫הרגשתי כאילו...‬
‫כאילו כולנו רוצים לענות,‬ ‫אבל אף אחד לא רוצה להגיד את זה בקול.‬
‫משהו נפתח בראש שלי.‬
‫והתחלתי...‬
‫לחוות הרבה מאוד חזיונות ברצף.‬
‫כל אחד מהם היה עז ביותר.‬
‫הם היו הבזקים של תקופות מסוימות‬ ‫שנמשכו שתיים או שלוש שניות.‬
‫עם בגדים שונים,‬ ‫בתקופות שונות ובתרחישים שונים.‬
‫ראיתי הרבה התאבדויות.‬
‫חוויתי הרבה תחושות של...‬
‫כאילו נשברה לי המפרקת,‬ ‫כאילו נשברו לי הידיים,‬
‫והרבה ייסורים וצער.‬
‫הרבה כאב,‬
‫הרבה בושה.‬
‫ואחרי כל...‬
‫מפל התמונות הזה,‬
‫ראיתי לבסוף מעין סצנה תנ״כית.‬
‫הייתה בה התקהלות של אנשים.‬
‫מישהו עמד עם הגב אליי במרכז הקהל.‬
‫והאיש הזה זהר.‬
‫האיש הסתובב...‬
‫והפנים היו פניו של אנטרס.‬
‫הוא עמד בתנוחה‬ ‫שהייתי מזוהה אצלי עם דמותו של ישו.‬
‫הסדנה הסתיימה,‬
‫ואנטרס שאל אותי,‬ ‫״אז מה האני הפנימי שלך אמר לך?״‬
‫אמרתי, ״הוא הראה לי הרבה דברים‬ ‫שאני עדיין מעכל, אספר לך אחר כך״.‬
‫הסכמתי להסיע את אנטרס‬ ‫אל הבית שהוא התארח בו.‬
‫לא דיברתי כל הדרך.‬
‫ליוויתי אותו לדלת והוא אמר, ״עכשיו״.‬
‫ושאלתי, ״אנטרס, אתה ישו?״‬
‫הפנים שלו השתנו, ההבעה שלו השתנתה.‬
‫הוא הרצין, החמיר סבר ואמר,‬
‫״פבלו, שב וספר לי מה ראית.״‬
‫סיפרתי לו את כל מה שסיפרתי לכם עכשיו.‬
‫״האמת היא שאני ישו, כן.‬
‫״אבל אני ישו‬
‫״רק במובן שישו הוא התגלמות האל.‬
‫״פבלו, העניין הוא שאני אלוהים.‬
‫״יש לך ספק בכך שאני אלוהים?״‬
‫״לא. לפני רגע ראיתי שאתה אלוהים.‬
‫״אז נראה לי שאני יודע שאתה אלוהים.״‬
‫ולעזאזל, פרצתי בבכי.‬
‫אנטרס אמר לי, ״פבלו, אל תדאג.‬
‫״מה שקרה לך עכשיו הוא היקיצה שלך.‬
‫״התעוררת לגלות את האמת לגבי מה שמתרחש.‬
‫״חזרתי לחיים פעמים רבות.‬
‫״מטרת חלק מהגלגולים האלה הייתה ללמד.‬
‫״כשהייתי ישו באתי ללמד.‬
‫״כשהייתי בודהה באתי ללמד.‬ ‫כשהייתי קרישנה באתי ללמד.‬
‫״בגלגול הזה לא באתי ללמד.‬
‫״בגלגול הזה באתי לנצח את החושך.״‬
‫בשנים שקדמו ל־2012,‬
‫התחילו להפיץ מידע‬
‫במדיה החברתית, בגוגל,‬
‫בערוצים לא רשמיים, אפשר לומר,‬
‫לפיו העולם עומד להגיע לקיצו.‬
‫ייתכן שנותרו לנו‬ ‫רק שלוש שנים על פני כדור הארץ,‬
‫מאחר שב־21 בדצמבר 2012...‬
‫לפי לוח השנה העתיק של שבט המאיה,‬
‫ב־21 בדצמבר 2012,‬
‫העולם יגיע לקיצו.‬
‫דצמבר 2012,‬
‫היום בו השחר לא יעלה.‬
‫התנגשות בין אסטרואיד לבין כדור הארץ‬
‫עשויה להיות האירוע הקטסטרופלי‬ ‫שנחזה בפסוק נוסף מספר ההתגלות.‬
‫האם העולם יגיע לקיצו‬ ‫כפי שחזו התרבויות העתיקות?‬
‫הוא התחיל לחשוף את הרקע.‬
‫הרקע האמיתי,‬
‫הרקע לכך שנקראתי לסייע.‬
‫ניטש קרב בין האור לבין החושך,‬
‫והקרב הזה מתקרב לסופו.‬
‫סופו יגיע ב־21 בדצמבר 2012.‬
‫תארו לעצמכם אדם שערכו העצמי נשחק קשות,‬
‫ואז הגורו הזה מגיע פתאום ואומר לו,‬
‫״אתה תציל את העולם.״‬
‫החלטתי להאמין לו.‬
‫חשבתי שראיתי את זה והחלטתי לפעול בהתאם.‬
‫אז גם הם בטח חשבו שהם ראו את זה.‬
‫אחדים הגיעו להחלטה מוקדם‬ ‫ואחרים מאוחר יותר...‬
‫הם החליטו שעליהם ללכת בעקבותיו.‬
‫אחרי היקיצה שלי אנטרס אמר לי,‬
‫״כרגע הצטרפת‬ ‫למועדון האקסקלוסיבי ביותר בעולם.‬
‫״תתכונן, כי...‬
‫״במועדון הזה לא נהנים, אלא עובדים קשה.״‬
‫הנימה שלו השתנתה.‬
‫הוא היה מאסטר‬ ‫בעל קול שקט ועדין שנטה לחסוך במילים,‬
‫אבל עכשיו הוא דיבר בנימה חמורה.‬ ‫״קודם כול, אתה צריך לדעת‬
‫״שלא באתי לכאן לבקש טובות.‬
‫״אני נותן פקודות.״‬
‫האיש שדיבר אליי היה אלוהים!‬
‫אז אמרתי,״בטח, תן לי פקודות!״‬
‫קיבלתי הרבה פקודות בחודשיים הראשונים,‬
‫אבל פקודות קטנות. כן?‬
‫הן תמיד היו על קצה גבול יכולת ההקרבה.‬
‫למשל,‬
‫״אני רוצה שתמחק את כל התמונות שלך.״‬
‫תמונות של...‬
‫לא יודע, של הלידה של הבן שלי,‬ ‫תמונות ילדות שלו.‬
‫התמונות שלי!‬
‫היה לי בדירה חדר קטן שנועד לבן שלי.‬
‫הוא גר איתי מחצית מהזמן.‬
‫ואנטרס אמר, ״פבלו, אני עובר לגור איתך״.‬
‫״אוי. מאסטר אנטרס, אני מבין בהכנעה‬
‫״שאתה צריך מקום מגורים,‬
‫״אבל יש לי אחריות כלפי הבן שלי‬
‫״ואני חושב ש...‬
‫״יש סיבה שהבן הזה נולד לי. אני מאמין ש...״‬
‫״למי בדיוק אתה חושב שאתה מדבר?‬
‫״אני לא מבקש איזו שטות.‬
‫״אני נותן לך פקודה.‬
‫״אני מודיע לך שאגור בחדר הזה.‬
‫״זכור שאתה מדבר עם אלוהים. דע את מקומך.״‬
‫עד אז לא הייתה אלימות פיזית.‬
‫אבל ספגנו הרבה זעם מצידו.‬
‫המון התשה.‬
‫זה היה מעין אתגר.‬
‫תמיד הרגשתי שרמון לא מעניש אותי,‬
‫אלא מציב בפניי אתגר.‬
‫למשל, ״אתה לא מרוכז. אתה לא עושה מדיטציה.״‬
‫עמוק בפנים, אנטרס רצה‬ ‫שאף אחד לא יטיל בו ספק.‬
‫הוא רצה שכולם יעשו כדבריו,‬ ‫הוא דרש מהם משמעת עיוורת.‬
‫הוא דרש מהם למסור לו את כל רכושם החומרי,‬
‫את כל היקר להם,‬
‫ולרסן את הרגשות שלהם.‬
‫אנטרס היה המנהיג שלנו.‬
‫המאסטר שלנו.‬
‫המורה הרוחני שלנו.‬
‫נחשבנו ללוחמים‬
‫והיה עלינו להיאבק ב״עצמי״ שלנו,‬ ‫לכבוש את האגו שלנו.‬
‫לכן, היינו צריכים לציית לכל הפקודות שלו.‬
‫גם אם לא רצינו.‬
‫מי שגר איתו‬ ‫היה צריך לפעול על פי נהלים מסוימים.‬
‫אסור להסתכל לו בפנים כשמדברים איתו,‬
‫אסור לגעת בו.‬
‫היינו חייבים לקרוא‬ ‫את כל כתבי קרלוס קסטנדה,‬
‫לקרוא קטעים מסוימים מהתנ״ך,‬
‫להתרחק מאנשים ״רדומים״.‬
‫נאלצנו להיפטר מכמה שיותר נכסים חומריים.‬
‫נאלצנו לגלח את הראש‬
‫כי שיער צובר אנרגיה שלילית.‬
‫יכולנו ללבוש רק בגדים צבעוניים,‬ ‫בגדים שחורים היו אסורים.‬
‫נאסר עליי לשרוק.‬
‫נאסר עליי לשרוק ולשיר לנצח.‬
‫לא יכולתי להלחין מוזיקה, כמובן.‬ ‫הוא אמר, ״מה קורה פה? אתה מקליט?‬
‫״אתה צריך לעזור לי‬ ‫להציל את העולם, תתמקד בזה.״‬
‫הוא סלל נתיב ללוחמים.‬
‫וכל לוחם היה צריך‬ ‫להיפטר מכל פגם ולהיעשות חסר רחמים.‬
‫לפי כתביו של קסטנדה, לוחם הוא...‬
‫ישות חזקה ביותר.‬
‫הם חזקים להפליא כי אין להם אגו,‬
‫כי אין להם קשרים עם אחרים,‬
‫כי אין להם...‬
‫רגשות ארציים מיותרים.‬
‫הם לא מחבלים במטרותיהם בגלל ערכי מוסר‬
‫שהם רק הבניה חברתית.‬
‫ברגע שהוחלט לבצע פעולה,‬
‫ביצענו אותה בלי לשאול שאלות.‬
‫לעזאזל, הוא היה אכזרי.‬
‫יש שלושה סוגים של ישויות:‬ ‫טהורה, טמאה ואפלה.‬
‫הישויות הטהורות חיו באור מאז ומתמיד.‬
‫הישויות הטמאות הפרו את החוקים האוניברסליים‬
‫שהכתיב האל בעת בריאת העולם.‬
‫והישויות האפלות נבראו על ידי לוציפר, השטן,‬
‫כדי לצאת למלחמה במישור האסטרלי.‬
‫הוא אמר שלאימא של אחת הבנות‬ ‫יש אני פנימי אפל.‬
‫כשהסתכלתי לה בעיניים‬ ‫ראיתי עיניים אחרות, מתכתיות.‬
‫דיברתי עם האישה הזו‬
‫ובו־זמנית, בתוכי,‬
‫התעטפתי בכנפיים שלי, חסמתי מתקפות.‬
‫וראיתי נחשים של אנרגיה אפלה בוקעים מתוכה.‬
‫שלפתי את הנחשים וגירשתי אותם.‬
‫ואז הרגשתי שמשהו נדבק אליי.‬
‫זו הייתה סתם שיחת חולין, ואני...‬
‫אז בעצם ניהלנו מלחמת חורמה, מלחמה מתמדת.‬
‫בשלב מסוים,‬
‫אחרי ששתה איוואסקה,‬
‫אנטרס ראה את החתולה של פבלו‬
‫וטען שהיא מקוללת.‬
‫גרנו יחד בדירה‬
‫והחתולה שלי נכנסה להיריון.‬
‫אנטרס נעשה רציני מאוד‬
‫ואמר, ״אתה חושב שזה משחק?‬
‫״מיהן הישויות הפנימיות‬ ‫של החתלתולים שעומדים להיוולד כאן?‬
‫״כי יכול מאוד להיות שזו מתקפה של לוציפר.‬
‫״החתול שהכניס את ברוחה להיריון,‬
‫״ייתכן שהישות הפנימית שלו היא לוציפר‬
‫״שתכנן להכניס‬ ‫את חמש הישויות האפלות הראשיות‬
‫״אל תוך הבית שלי כדי לתקוף אותי.‬
‫״אז בוא נראה‬
‫מהם החתלתולים האלה, פבלו.״‬
‫אז הוא הכניס את החתולה שלי לקופסת פלסטיק.‬
‫ברגע שהוא הכניס אותה‬
‫ראיתי מעין ענן‬ ‫של אנרגיה אפלה בוקע מהחתולה שלי.‬
‫חשבתי, ״זה אמיתי, החרא הזה!״‬ ‫הפרווה שלה סמרה והיא כיווצה את הגוף.‬
‫היא ממש התרגזה.‬
‫הוא לקח אותי לתעלת סן קרלו.‬
‫הוא יצא מהרכב,‬
‫וזרק את קופסת הפלסטיק עם החתולה לנהר.‬
‫זו הייתה הפעם הראשונה‬ ‫שנדרשנו להרוג ישות אפלה.‬
‫- סנטיאגו -‬
‫במרץ 2010,‬
‫החלטנו לעזוב את הבית‬
‫ולעבור לאולמואה.‬
‫- אולמואה, צ׳ילה -‬
‫אז עזבנו את העיר שבה המשפחה שלי גרה‬
‫ועברנו לגור הרחק מהעיר.‬
‫אנטרס הסביר שאנחנו עוברים דירה‬
‫משום שלבתים יש כוחות.‬
‫לבית ששכרנו באולמואה היו כוחות חזקים‬
‫יחסית לדירה הקודמת שלנו.‬
‫ואז נאמר לי שהם רוצים‬ ‫להקים מרכז ריפוי באולמואה.‬
‫למעשה, הם ביקשו ממני להלוות להם כסף‬
‫לדמי שכירות של שנה,‬ ‫כי יהיה זול יותר לשלם מראש.‬
‫דרכו של הלוחם כללה את אמנות המארב,‬
‫שהיא בעצם שקר אסטרטגי למען טובת הכלל.‬
‫הם הציגו לי תוכנית עסקית מוקפדת להפליא.‬
‫זו הייתה תחבולה.‬
‫יחד עם החובה לקרוא את הספרים של קסטנדה‬
‫היינו צריכים להתמקצע באמנות המארב.‬
‫היינו צריכים לארוב לכל ה״רדומים״.‬
‫כמו ניאו ב״מטריקס״,‬
‫לא יכולנו לומר ל״רדומים״ את האמת.‬
‫איך נוכל לומר להם את האמת?‬ ‫הם לעולם לא יבינו.‬
‫מה שיכולנו לעשות למענם‬ ‫כדי שיתעוררו בסופו של דבר,‬
‫היה להערים עליהם, לטובתם.‬
‫והם שילמו בזמן, כי זה היה חלק מהתוכנית.‬
‫כשהתחלנו לגור יחד בבית ההוא‬
‫הגדרנו את עצמנו כקהילה.‬
‫הקדשנו את זמננו להקמת חברת ההפקה ״קליפסו״‬
‫שיצרה תוכן אודיו־ויזואלי.‬
‫מכרנו סושי וערכנו סמינרים לריפוי עצמי.‬
‫בסופו של דבר, היינו שישה או שבעה אנשים,‬
‫וכולנו עבדנו כדי לספק את הצרכים של אנטרס.‬
‫ואנטרס לא היה חרוץ במיוחד,‬
‫ההפך הוא הנכון.‬
‫הם היו צריכים לטפל בו.‬
‫פבלו היה צריך להוציא אותו לטיולים.‬
‫הוא היה מוכרח לקבל עיסויים כל הזמן.‬
‫אנטרס מעולם לא טאטא רצפה,‬ ‫מעולם לא נגע במטאטא.‬
‫אנטרס מעולם לא עבד.‬
‫העבודה שלו הייתה הצלת האנושות.‬
‫המשימה שלו הייתה להילחם באפלה.‬
‫תפקידו היה לסבול את הכאב‬
‫שנגרם מנשיאת האפלה הזו בתוכו.‬
‫העבודה שלו הייתה לשרוד.‬
‫העבודה שלו הייתה לא למות.‬
‫האמונה שלהם בסיפור הייתה מוחלטת כל כך,‬
‫שהם האמינו לכל דבר.‬
‫במשך שישה, שבעה, שמונה חודשים,‬
‫האמנתי שאני חייבת לעשות‬
‫כל מה שאנטרס דורש.‬
‫הרגשתי כאילו אין לי רצון משלי,‬
‫כאילו אני לא צריכה לחשוב‬
‫כי מישהו אחר אומר לי מה לעשות.‬
‫ואמרתי לעצמי,‬
‫״לשם מה נועד המוח הקטן שלי?״‬
‫״לשם מה נועד הלב שלי?״‬
‫״לשם מה נועד כוח הרצון שלי?״‬
‫״למה אני אדם חופשי‬
‫״אם אלוהים אומר לי בדיוק מה לעשות?״‬
‫- פברואר 2011 -‬
‫פבלו קרא לי ואמר,‬
‫״ייערך טקס‬
‫״שבו הוא צריך להכות אתכם‬ ‫שלוש פעמים על אחת הצ׳אקרות.‬
‫״זו תהיה חוויה מרפאת מאין כמוה.״‬
‫בשלב הראשון גילחנו את הראש.‬
‫ואז הוא אמר, ״תתפשטו״.‬
‫אז התפשטנו.‬
‫ואז הוא הכה אותנו‬
‫שלוש פעמים על הצ׳אקרה הראשונה, כאן.‬
‫שלוש מכות עם מקל.‬
‫זה כאב, כמובן.‬
‫לא ממש פחדתי, בעיקר הרגשתי אשמה.‬
‫כי הרגשתי‬ ‫שאף פעם לא הצלחתי לעזור לרמון באמת.‬
‫התוצאה הייתה הפוכה.‬
‫במקום לחזור לעצמו,‬
‫תפיסת המציאות שלו התעוותה עוד יותר.‬
‫הייתי חושבת, ״ואו, מטורף‬ ‫שמישהו מסוגל להאמין לו במצב כזה״.‬
‫- אוקטובר 2011 -‬
‫יום אחד הוא הורה לי‬ ‫לא לראות את הבן שלי יותר לעולם.‬
‫״תוציא את הבן שלך מהחיים.‬
‫״אני ממש מצטער,‬ ‫אני יודע שאתה אוהב אותו מאוד,‬
‫״אבל נותרה רק שנה עד 2012.‬
‫״והתפקיד שלך...‬
‫״בשירות המשימה החיונית הזו‬
‫״דורש את מלוא תשומת לבך.‬
‫״אתה מבזבז על הבן שלך יותר מדי אנרגיה.‬
‫״אז צר לי,‬
‫״אני יודע שזה יכאב.‬
‫״אבל...‬
‫״תצטרך למצוא דרך‬
‫״לרמות את אימא שלו, למצוא איזה תירוץ,‬
‫״כדי שהנתק יהיה מוחלט.‬
‫״אתה מוכרח להוציא את הבן שלך מחייך.‬
‫״אסור לו להגיע לכאן יותר.״‬
‫הילד היה מתוק.‬
‫פבלו בא הרבה.‬
‫פבלו נפגש איתו פעם בשבועיים.‬
‫הוא היה לוקח אותו לאולמואה.‬
‫תראו, אם הייתי יודע מה קורה באולמואה‬
‫הייתי מצטמרר כולי, אבל לא ידעתי.‬
‫אין מילים לתאר את עומק הצער.‬
‫אני חושב שכל הורה...‬
‫יזדהה עם התחושה.‬
‫זה הרס אותי. זה הרס אותי לגמרי.‬
‫תמיד רציתי להיות אבא.‬
‫ואפילו שהייתי אידיוט עם המון בעיות,‬
‫היה לי חשוב להיות אבא.‬
‫הייתי במצב תמידי של אקסטזה דתית,‬
‫של כאב נורא.‬
‫אבל זה היה כאב של קדוש מעונה.‬
‫״לעזאזל, איבדתי הכול, הכול כואב לי,‬
‫״אבל צריך לזכור את התועלת לטווח הארוך.״‬
‫אז...‬
‫באופן מוזר,‬ ‫הרגעים האלה היו מהמאושרים בחיי.‬
‫רגעים שבהם בכיתי מרוב אושר.‬
‫- מנטגואה, צ׳ילה -‬
‫אנטרס החליט לעזוב שוב את הבית.‬
‫הפעם הם היו צריכים לשכור בית במנטגואה.‬
‫הם ערכו שם סדנאות ריפוי.‬
‫הגיעו אליהן הרבה אנשים.‬
‫אבל רק בודדים מתוכם, אלה שאנטרס בחר,‬
‫הורשו לפתח יחסי קרבה עם הקבוצה.‬
‫רק הם יכלו לבקר בבית בחופשיות.‬
‫היו להם רגעים של אושר‬
‫כשהם חוו אקסטזה אמיתית.‬
‫היו שם סיפורי אהבה.‬
‫כי פבלו היה עם נטליה, דוויד היה עם פילאר.‬
‫התפתחה בקבוצה מגמה של יחסים רומנטיים.‬
‫זו הייתה מן הרפתקה,‬
‫מסע רוחני שהם התחילו כזוג.‬
‫אבל אנטרס התחיל להשתלט‬ ‫אפילו על מערכות היחסים האלה.‬
‫באותה התקופה, הזוגיות שלי עם פבלו הסתיימה.‬
‫כי אנטרס הורה לפבלו לטפל בקרולינה.‬
‫והוא התאהב בקרולינה.‬
‫אנטרס ציווה עליו להיות איתה‬
‫כי היא הנפש התאומה שלו.‬
‫בקשר למערכות היחסים...‬
‫אנטרס יצר מערכות יחסים‬ ‫וניתק אותן לפי ראות עיניו,‬
‫או כי רצה להיפטר מהסחות דעת‬ ‫שהעסיקו את המשרתים שלו.‬
‫אחת הפעילויות שהתבצעו בקהילה שלנו‬
‫נקראה ״לקיחה״‬
‫ובמסגרתה אנטרס היה שותה איוואסקה.‬
‫לאחר ששתה איוואסקה‬ ‫אנטרס קיבל פקודה מהאני הפנימי שלו‬
‫שדרש שנטליה תהיה האישה שלו.‬
‫רמון אמר לי שאני צריכה להיות האישה שלו.‬
‫זה אומר שהיינו צריכים להיות בזוגיות.‬
‫ושהפקודה הייתה התגלות‬ ‫שמקורה באני הפנימי שלו.‬
‫שזה בלתי נמנע, שהוא אלוהים.‬
‫הוא הכריח אותי לשתות איוואסקה‬ ‫במשך שלושה לילות.‬
‫בשני הלילות הראשונים‬ ‫אמרתי לו שאני לא רוצה להיות איתו.‬
‫אבל בלילה השלישי‬ ‫אנטרס אמר שאם לא אציית לפקודה,‬
‫האני הפנימי שלו‬ ‫ישרוף אותי בחיים כשיגיע יום הדין.‬
‫- דצמבר 2011 -‬
‫ופתאום...‬
‫העניינים התחילו לצאת משליטה.‬
‫זה קרה...‬
‫כשהילדה הזאת, נטליה גרה, נכנסה להיריון.‬
‫לדעתי כאן העניינים התחילו לצאת משליטה.‬
‫כאן חלה תפנית חדה‬
‫בסיפור.‬
‫אנטרס אמר שהוא עקר‬
‫כי המשימה שלו בגלגול הנוכחי‬ ‫אינה להביא ילדים לעולם.‬
‫המשימה שלו היא להציל את העולם.‬
‫נטליה נכנסה להיריון.‬
‫אז כולנו אמרנו, ״היי, מה קורה פה?‬
‫״אמרת שאתה עקר.״‬
‫אנטרס אמר, ״אני לא יודע מה קורה,‬ ‫אני צריך לשתות איוואסקה.‬
‫״כי מזה תקופה ארוכה‬ ‫אני יודע שזה לא אמור לקרות.‬
‫״אז עד שאגלה‬ ‫אם התינוק הזה הוא בן אור או בן אופל‬
‫״אני לא יכול לחיות‬ ‫תחת אותה קורת הגג עם נטליה ההרה.‬
‫״כי אם הישות הפנימית של התינוק אפלה‬
‫״והיא תתקוף אותי בלילה, הכול ייהרס.‬
‫״צריך למצוא לנטליה בית משלה‬
‫״כדי שתוכל להיות בהיריון במקום אחר.״‬
‫נטליה נאלצה לעבור היריון,‬
‫היריון לא רצוי.‬
‫ובנוסף...‬
‫היא נאלצה לתחזק שקר מתמשך מול המשפחה שלה.‬
‫- מנטגואה -‬
‫- יוני 2012 -‬
‫- לוס אנדס -‬
‫- לוס אנדס, צ׳ילה -‬
‫הוא אמר לי לשקר להורים שלי‬
‫כי אסור לאף אחד לדעת שאני בהיריון.‬
‫סיפרתי להם‬ ‫שאני יוצאת לטייל ברחבי אמריקה הלטינית.‬
‫אנטרס שתה איוואסקה,‬
‫ואמר שהוא גילה‬
‫שהאני הפנימי של הילד‬
‫הוא לוציפר.‬
‫אנטרס אמר שלאחר שייוולד‬
‫התינוק עשוי להעניק ללוציפר חיים בכל רגע,‬
‫וזו תהיה מעין נקודת שיא‬ ‫בגאולה של כדור הארץ.‬
‫כי אם התינוק יעניק ללוציפר חיים,‬
‫אנטרס יצטרך להרוג אותו.‬
‫- סנטיאגו, צ׳ילה -‬
‫תמיד מגיע רגע,‬ ‫שעבורי הוא הרגע הקסום ביותר,‬
‫הרגע שבו מוצאים את האדם‬
‫שיכול להראות לנו את התמונה הכוללת.‬
‫בסיפור המסוים הזה,‬
‫זו הייתה אישה אנונימית.‬
‫היא העדה המוגנת.‬
‫היא הגישה תלונה‬
‫בזמן שהכת עדיין פעלה.‬
‫- הבית בלוס אנדס, 2012 -‬
‫היא לא הייתה מסוגלת לעמוד בזה יותר.‬
‫המצב היה מלחיץ מדי, מסוכן מדי.‬ ‫אז היא עזבה.‬
‫אבל היא עזבה בידיעה שנטליה בהיריון,‬
‫בידיעה שאנטרס הרג גורי כלבים.‬
‫היא ידעה שהכול היה סוער ומטורף.‬
‫- לכבוד פרקליטות מאיפו -‬
‫היא הגיעה לתחנת משטרה‬ ‫כדי לספר את הסיפור שלה.‬
‫- 8 בינואר 2012‬ ‫משטרה עירונית -‬
‫היא רצתה להתריע‬ ‫על התרחשויות חמורות שעלולות לקרות כאן.‬
‫אחיותיה של מריה דל פילאר‬ ‫הגיעו לאגף החקירות המיוחדות של המשטרה.‬
‫- אדוארדו מונייז‬ ‫חוקר פלילי -‬
‫הן הגיעו עם העדה המוגנת‬
‫והיא סיפרה לנו על הכת.‬
‫המידע שהעדה מסרה לנו היה ברור.‬
‫היינו צריכים לגלות בדחיפות‬ ‫מה קרה לתינוק ולנטליה.‬
‫כשהם הגיעו‬
‫אנטרס אמר לה, ״אהובתי, תהיי חזקה.‬
‫״זו הקארמה שלך.‬
‫״את מסוגלת לעשות את זה.‬
‫״אני מבין הכול עכשיו.‬ ‫אני יודע איך ארפא את העולם.‬
‫״הילד הזה עשוי להיות לוציפר.‬
‫״סוף סוף לכדתי אותו בתוכך.״‬
‫בניסיון ליצור‬
‫יחסי אמון ושיתוף פעולה‬
‫עם משפחותיהם של חברי הכת,‬
‫פנינו לאימא של נטליה.‬
‫באותו השלב היא חשבה שהבת שלה בחו״ל.‬
‫אמרנו לה שזה לא המצב‬
‫וכי סביר מאוד להניח שמשהו קרה לנטליה.‬
‫- נובמבר 2012 -‬
‫חודש לפני לידתו של חזוס,‬
‫הוא אמר, ״ראיתי הכול עכשיו. הכול בסדר.‬
‫״חזוס ייוולד בדיוק ב־18 בדצמבר,‬
‫״בתום היריון של עשרה חודשים.״‬ ‫״מה? היריון של עשרה חודשים?״‬
‫״הוא הילד שלי, זה נס.‬
‫״הוא ייוולד באיחור של חודש.״‬
‫- מנטגואה -‬
‫והאני הפנימי שלו הורה לו‬
‫לנסוע דרומה ולנוח שם‬ ‫לפני הקרב האחרון נגד האופל בקוויגוואי.‬
‫- איקלמה, צ׳ילה -‬
‫אז היינו צריכים לקחת אותו לחופשה באיקלמה.‬
‫היינו צריכים לשכור עבורו בקתה למשך שבוע.‬
‫בכל פעם ששאלתי את אנטרס‬
‫מה נעשה אם נטליה תלד לפני דצמבר,‬
‫הוא נזף בי.‬
‫אבל צירי הלידה של נטליה התחילו בנובמבר.‬
‫״הלך עליי.‬
‫״לא יכול להיות. האני הפנימי שלי הראה לי.‬
‫״זה אומר שהאופל הראה לי את זה,‬ ‫לא האני הפנימי שלי.‬
‫״זו הייתה מתקפה. חייבים למצוא פתרון.‬
‫״קחו את החפצים שלכם.‬ ‫אנחנו עוזבים בעוד שעה.״‬
‫ולמחרת החל מרתון אינסופי.‬
‫נאלצתי לנהוג למרחק של כ־1,400 קילומטרים‬
‫כדי שאנטרס יוכל לשתות איוואסקה.‬
‫אחרי הנסיעה הארוכה הזו,‬
‫נאלצתי לשתות איוואסקה במשך כל הלילה.‬
‫בינתיים, נטליה ילדה.‬
‫הלידה שלי נמשכה שלושה ימים.‬
‫אנטרס הגיע עם איוואסקה.‬
‫הוא אמר לי שהתינוק לא יכול להיוולד כאן,‬ ‫שהוא צריך להיוולד במקום רב עוצמה.‬
‫והמקום הזה היה קוויגוואי.‬
‫- קוויגוואי, צ׳ילה -‬
‫אנטרס ייחס חשיבות רבה למקומות.‬
‫הוא האמין שלמקומות מסוימים יש כוח.‬
‫הגבעה בקוויגוואי,‬
‫הבקתה ההיא בקוויגוואי,‬
‫הייתה המקום שבו הוא חווה‬ ‫את היקיצה שלו, את ההארה שלו,‬
‫המקום שבו הוא הפך למאסטר מטעם עצמו.‬
‫התינוק היה מוכרח להיוולד באותה הבקתה.‬
‫אני הבעלים של החווה בקוויגוואי.‬
‫הכירו לי בחור אחד.‬
‫- איסמאל גומברוף‬ ‫בעל החווה בקוויגוואי -‬
‫בחור נחמד מאוד עם עיניים בהירות בשם רמון,‬
‫שהיה מורה למוזיקה.‬
‫הוא ביקש את רשותי לבוא לבקר פעם בשנה.‬
‫הוא אמר שהבית שלי יפהפה,‬
‫שבוקעת ממנו אנרגיה יפהפייה.‬
‫והרשיתי לו לבוא פעם בשנה‬
‫ולשהות שם.‬
‫השעה הייתה בערך 23:00.‬
‫המקום היה חשוך.‬
‫הגענו לבקתה‬
‫שהתנאים בה לא התאימו ללידה בשום אופן.‬
‫לא היו מים וגם לא חשמל.‬
‫רק נטליה ואני היינו שם, בתוך הבקתה.‬
‫אנטרס ציווה‬
‫להלביש את נטליה בטוניקה‬
‫שכיסתה את כל גופה מלבד העיניים.‬
‫היינו צריכים ליילד אותה בלידה טבעית‬
‫כשאנחנו נתונים בלחץ מטורף.‬
‫ברור שאם יולדת‬ ‫לא יכולה להיות רגועה במצב כזה.‬
‫אנטרס צעק על קרולינה‬ ‫שתוציא אותו מתוכי מהר,‬
‫כי הוא אמר שהתינוק תוקף אותו קשות,‬
‫שיש לו שני ראשים.‬
‫אנטרס מינה את קרו‬
‫לבצע את תוכנית ב׳: ניתוח קיסרי.‬
‫סירבתי.‬
‫אמרתי שאין לי כלים לערוך ניתוח קיסרי.‬
‫אנטרס התעקש שאחתוך לה את הבטן.‬
‫הוא אמר שאם אסרב, הוא יעשה את זה בעצמו.‬
‫נטליה כמעט התעלפה מרוב כאב.‬
‫היא הייתה חלשה מאוד.‬
‫הדופק שלה היה איטי מאוד.‬
‫אז אמרתי לאנטרס, תוך שימוש בשפה שלו,‬
‫שאם אעשה כדבריו,‬
‫אני אהרוג ישות אור.‬
‫אנטרס הגיב כאילו שפכו עליו דלי מים קרים.‬
‫הוא אמר, ״לא!‬
‫״אין סיכוי שהמנוול הזה‬ ‫יגרום לי להרוג את אחת מישויות האור שלי.‬
‫״נציל את נטליה. אני אגן עליה.״‬
‫אז נסענו לבית חולים ברנייקה,‬ ‫נסיעה של כשעתיים וחצי.‬
‫היינו בקוויגוואי,‬
‫והיינו צריכים לנסוע כ־15 קילומטרים‬ ‫על דרך עפר כדי להגיע לכביש הראשי, ואז...‬
‫זה היה רחוק, היינו באמצע שום מקום.‬
‫- קוויגוואי, רנייקה -‬
‫מצבי לא היה טוב.‬
‫אנטרס צעק לי שאני חייבת להילחם.‬
‫שלוחמות תמיד חוצות את גבול היכולת.‬
‫ושאני לוחמת מושלמת.‬
‫שרק אני נגאלתי,‬ ‫שהאני הפנימי שלי טהור עכשיו.‬
‫שהאני הפנימי שלי טהור עכשיו,‬ ‫שאם אמות הוא יקים אותי לתחייה.‬
‫היינו צריכים להמציא סיפור‬ ‫שיסביר למה אנחנו שם‬
‫עם אישה שעומדת ללדת‬
‫שלא עברה שום בדיקה ולא ראתה רופא.‬
‫סיפרנו להם שמצאנו את הבחורה הזו‬
‫מתהלכת באמצע שום מקום.‬
‫ושהיא שייכת לקבוצת היפים‬
‫שניסו ליילד אותה בלידה טבעית,‬ ‫שהמיילדת לא הגיעה.‬
‫שמשהו השתבש.‬ ‫ואנחנו מצאנו אותה וחילצנו אותה.‬
‫היינו על הכביש בדרך לבית החולים.‬
‫אנטרס יצא מהרכב והתחבא.‬
‫פבלו הביא אותנו לחדר המיון‬ ‫של בית החולים ברנייקה ונסע משם.‬
‫נטליה לבשה רק את הטוניקה.‬
‫בלי בגדים תחתונים, יחפה.‬
‫מכוסה בעפר, בבוץ ובדם.‬
‫ואני הייתי במצב דומה.‬
‫ולמרות המראות האלה, אף אחד לא שם לב אלינו.‬
‫קיוויתי רק שהם הזעיקו את המשטרה‬
‫כדי שאוכל לספר להם הכול.‬
‫זה היה יכול להיות הרגע‬ ‫שיסיים את כל הסיפור.‬
‫אבל לא. הם האמינו לסיפור שלנו.‬
‫היא ילדה ב־6:31 בבוקר.‬
‫התינוק נולד בריא‬ ‫במשקל של יותר משלושה ק״ג.‬
‫היא קראה לו חזוס כי זה מה שאנטרס דרש.‬
‫הם נתנו לי אותו למחרת.‬
‫בסביבות השעה 15:30.‬
‫זה היה ממש נחמד, כי...‬
‫הנקתי אותו וזו הייתה...‬
‫תחושה מדהימה.‬
‫חוויתי רגשות מעורבים ביותר.‬
‫האינסטינקט האימהי חזק מאוד.‬
‫- 21 בנובמבר, 2012 -‬
‫וכשהם יצאו מבית החולים,‬
‫נטליה רצתה‬ ‫לצמצם את המגע עם התינוק למינימום‬
‫כי...‬
‫היא הייתה במצב לחימה.‬
‫בבית במנטגואה,‬
‫אנטרס גילח לי את הראש‬
‫ורחץ אותי במים קרים.‬
‫הוא לקח אותי לסלון‬ ‫והכריח אותי להקשיב לשיר.‬
‫הוא טען שהאני הפנימי שלו‬ ‫אמר לו מה עליו לעשות.‬
‫אמרתי שלא אכפת לי.‬
‫הוא אמר, ״ילדתי היקרה...‬
‫״אנחנו נהיה בסדר.‬
‫״כולנו נחיה באור וכולנו נהיה חופשיים.״‬
‫הוא לא הפסיק לדבר לעצמו ולקלל.‬
‫״לעזאזל, אתה לא תנצח אותי.‬
‫״אני יודע איך להביס אותך.״‬
‫נשמע כאילו הוא מדבר ללוציפר,‬
‫לישות של לוציפר.‬
‫קרולינה הסתגרה בחדר עם חזוס.‬
‫בסביבות 15:00 הוא אמר‬ ‫שאנחנו צריכים לנסוע לקוויגוואי.‬
‫חוזפינה ופבלו חיכו לנו,‬
‫מוכנים להדליק את המדורה ברגע שנגיע.‬
‫היה שם בור ספיגה עתיק‬
‫בגודל מטר על מטר‬
‫ובעומק של שני מטרים.‬
‫אנטרס הדליק מדורה בבור הזה.‬
‫בסביבות השעה 23:00,‬
‫הוא הורה לנו להיכנס לטנדר,‬
‫זכור לי שזה היה הטנדר של קרלה,‬ ‫ולנסוע עמוק לתוך שטח החווה.‬
‫פבלו נהג.‬
‫אני ישבתי מאחור עם קרולינה ופילאר.‬
‫ובמושב הקדמי‬
‫ישבו נטליה והתינוק.‬
‫בשלב מסוים היינו צריכים‬ ‫להישאר עם נטליה בתוך הטנדר‬
‫בזמן שהוא הדליק את המדורה.‬
‫הייתי נסערת ושמעתי את הקול של אנטרס ברקע.‬
‫לא שמעתי מה הוא אמר, אבל שמעתי את קולו.‬
‫הרגשתי את הלהבות המרצדות‬
‫וראיתי מרחוק אור זוהר שהגיע מהמדורה.‬
‫ואז פבלו יצא ואמר,‬
‫״תראי, אלה הפקודות...‬
‫״את צריכה להפשיט את חזוס,‬
‫״לקשור לו את הידיים והרגליים,‬
‫״לתחוב לו גרב לפה‬ ‫ולכסות לו את העיניים עם סרט דביק.״‬
‫היינו צריכים לקחת את חזוס‬
‫עד מחצית הדרך בין הטנדר לבין המדורה.‬
‫ושם...‬
‫אנטרס לקח ממני את התינוק‬
‫ופבלו הרחיק אותי משם ככל האפשר.‬
‫אני חושב שברגע שאנטרס לקח את הבן שלו,‬
‫קלטנו סוף סוף מה עומד לקרות.‬
‫אנטרס הלך‬
‫להרוג את הבן שלו.‬
‫- 23 בנובמבר 2012 -‬
‫בשלב הזה כבר לא יכולנו לעצור אותו.‬
‫האנשים שהיינו אז‬
‫לא היו מסוגלים לעצור אותו.‬
‫ובדרך חזרה לטנדר,‬
‫נטליה פרצה בבכי.‬
‫כשהגענו לטנדר,‬
‫גם אני פרצתי בבכי.‬
‫בכיתי. לא הצלחתי להפסיק לבכות.‬
‫שנינו הרגשנו כאילו נקלענו לפיצוץ‬
‫והיינו מבולבלים.‬
‫לא ידענו איפה אנחנו.‬
‫הבטתי קדימה‬
‫ואנטרס הופיע מול פנסי הטנדר‬ ‫עם זוג כפפות לתנור.‬
‫הוא ציווה עליי ללבות את האש ולא להניח לה...‬
‫לכבות.‬
‫הגעתי אל המדורה‬
‫בערך דקה אחרי שהוא השליך לתוכה את הבן שלו.‬
‫ולא נשמע שום קול מתוך המדורה.‬
‫תמיד חשבתי‬
‫שהוא כנראה הרג אותו לפני שהשליך אותו לאש.‬
‫באותו הבוקר הוא גם דרש מאיתנו‬
‫להביא לו את הסכין החדה ביותר שלנו.‬
‫ניגשתי לאנטרס כדי לגלות מה קרה.‬
‫הוא אמר שהוא לא רוצה לראות אותי.‬
‫נטליה הייתה במצב נוראי.‬
‫ידעתי שהיא רצתה מאוד להביא ילדים.‬
‫אנטרס ביקש מנטליה ומחוזפינה לבשל.‬
‫אחדים מאיתנו אכלו, אחרים לא אכלו.‬
‫אנטרס חזר ואמר‬ ‫שהעולם מתחיל להתנקות מכוחות האופל‬
‫ושעכשיו הוא מבין‬ ‫למה התינוק נולד לפני הזמן.‬
‫ואז הוא הורה לנו לתכנן את סידורי הלינה.‬
‫חסר לנו אוהל אחד,‬
‫אז ביקשתי מאנטרס רשות לישון בטנדר.‬
‫כשנכנסתי לטנדר פרצתי בבכי, כי...‬
‫ראיתי כמה מהבגדים של התינוק.‬
‫התפרקתי.‬
‫כנראה לא הייתי יכולה להתפרק ככה באוהלים‬
‫בלי לחטוף נזיפה.‬
‫הרגשתי כל כך הרבה צער, כל כך הרבה כאב.‬
‫אבל נאלצתי להסתיר את רגשותיי‬ ‫כי הם נחשבו רחמים עצמיים,‬
‫ורחמים עצמיים הם אגו.‬
‫הייתי מוכרחה להסתיר את זה.‬
‫למחרת התעוררנו‬
‫ואנטרס אמר,‬
‫״אתה צריך לנסוע לוויניה‬ ‫לקנות עצים כדי לבנות רהיטים.״‬
‫לא נאמרה מילה על מה שקרה.‬
‫כלום.‬
‫האזור שבו המדורה בערה...‬
‫אפילו לא התקרבנו אליו.‬
‫נקטנו בגישת הלוחמים.‬
‫״קדימה. נותרו 21 ימים עד סוף העולם.‬
‫״אנחנו נצא לחירות.‬
‫״כל זה יסתיים.״‬
‫הייתם מצפים שהערב ההוא יחולל שינוי בקבוצה,‬
‫שהיא תתפצל או תתפרק,‬
‫אבל ההפך הוא הנכון.‬
‫כולם הקפידו על משמעת ברזל ונכנסו ל...‬
‫כולם היו במצב לחימה.‬
‫כאילו מה שקרה‬
‫היה רק עוד קרב במלחמה הגדולה.‬
‫קרב עז, קרב קשה,‬
‫אבל רק עוד קרב במלחמה.‬
‫עוד קרב שהצטרף‬ ‫לעשרות הקרבות שניהלנו בשנה האחרונה.‬
‫מה קרה?‬
‫איזה שינוי...‬
‫איזה שינוי התחולל במוח‬
‫של רמון, או אנטרס דה לה לוס,‬
‫שגרם לו לחשוב‬
‫שלהקריב תינוק בן שלושה ימים‬
‫זה הפתרון לכל הבעיות בעולם?‬
‫נותרו חמישה ימים עד סוף נובמבר,‬
‫והאני הפנימי של אנטרס הורה לנו‬
‫לעבור לגור שם ב־1 בדצמבר‬
‫ולשהות שם 21 ימים, עד הסוף.‬
‫נותרו חמישה ימים להכין את הבית‬
‫לקראת 21 ימים של שתיית איוואסקה.‬
‫אנטרס השתגע עוד יותר, אם זה אפשרי בכלל.‬
‫אנטרס הורה לי ולקרולינה להיות איתו.‬
‫קרולינה סבלה מהמצב הזה.‬
‫זה הוביל לעונש כבד‬
‫שבמסגרתו קיבלנו מאנטרס‬ ‫את המכות הקשות ביותר שראיתי בחיי.‬
‫נאלצנו לעמוד שם עירומים‬
‫ולחטוף הלקאות.‬
‫הוא התחיל עם קרו.‬
‫קרו שלי הייתה אישה קטנטנה.‬
‫רזונת.‬
‫הבן זונה הזה היה בגובה שלי, 1.85 מטרים.‬
‫והמניאק קרע לה את הגב לגזרים.‬
‫הוא שבר לה יד.‬
‫התגובה האינסטינקטיבית שלה‬ ‫הייתה לכסות את הגב עם היד.‬
‫אז הוא הכה אותה ישר על מפרק היד ושבר אותו.‬
‫השבר הזה לא טופל במשך חודש.‬
‫הוא הצליף בקרו 11 פעמים.‬
‫ואז הגיע תורי.‬
‫בהלקאה השישית או השמינית‬
‫התחלתי לראות שחור בעיניים.‬
‫ראיתי שחור ואיבדתי הכרה.‬
‫הוא אמר, ״קום, מטומטם! לא סיימנו!״‬
‫ואני אמרתי, ״כן, סליחה״,‬ ‫בעודי סוטר לעצמי ואומר, ״תישאר ער״.‬
‫אז קיבלתי את 20 המלקות הנותרות.‬
‫והודיתי לו.‬
‫והתיישבתי בצד.‬
‫הוא הורה לנו להתלבש. כולנו היינו עירומים.‬
‫כשאמרתי לאנטרס שהוא שבר לי את היד,‬
‫הוא אמר, ״יקירתי, זו הקארמה שלך.‬
‫״את לא מבינה שאת משוגעת?״‬
‫ואמרתי שכן.‬
‫הייתי בטוחה שהוא מסוגל להרוג אותי.‬
‫אתם בטח שואלים, ״למה הם לא ברחו‬
‫״אם כל הדברים הנוראים האלה קרו להם?״‬
‫הם היו משוכנעים לחלוטין‬
‫שהם חיילי האל,‬
‫שהעולם מתקרב לקיצו,‬
‫ושזה השלב האחרון שעליהם לעבור.‬
‫התכוננו לקראת סוף העולם.‬
‫אנטרס התחיל לשתות איוואסקה‬ ‫ביום הראשון של דצמבר 2012.‬
‫הוא שתה מדי ערב‬
‫במטרה להגיע להארה‬
‫ב־21 בדצמבר, ביום האחרון.‬
‫שאר חברי הקהילה, כולל אותי,‬
‫התחילו לשתות איוואסקה‬
‫ב־11 בדצמבר עד ה־21 בדצמבר 2012.‬
‫כל ערבי האיוואסקה‬ ‫וכל הימים ההם היו קרבות אינסופיים.‬
‫עם המוני מלאכים, כנפיים, חרבות, שדים,‬
‫עם שדות קרב מלאי צרחות, דם, גיהינום,‬
‫עם אור, עם תקווה...‬
‫טירוף. טירוף מוחלט.‬
‫אלה היו הימים האחרונים של העולם.‬
‫חשבתי שה־22 בדצמבר 2012 לא יתקיים.‬
‫- 21 בדצמבר 2012 -‬
‫ובכן, ביום האחרון השעות נקפו.‬
‫לאף אחד לא היה...‬
‫אף אחד לא הסתכל על השעון, כי...‬
‫אף אחד לא בודק מה השעה כשיום הדין בפתח.‬
‫זה קורה כשזה קורה.‬
‫אבל הזמן חלף‬
‫ושום דבר לא קרה. כלום.‬
‫אף אחד לא דיבר.‬
‫ופתאום,‬
‫אנטרס אמר...‬
‫הוא פרץ בצחוק ואמר...‬
‫״מטומטמים, חשבתם שאחרי‬ ‫ארבע שנים של עבודה קשה,‬
‫״תעלו לגן עדן ותצאו לחירות.‬
‫״ואו, אתם כל כך תמימים.‬
‫״זה לא עובד ככה. השינוי לא מיידי.‬
‫״והאני הפנימי שלי הסביר לי כרגע‬
‫״שהחירות לא תגיע עכשיו.‬ ‫זה ייקח עוד שלושה חודשים,‬
‫״וזה יקרה באקוודור.״‬
‫והוא התנהג כאילו זה בסדר.‬
‫הוא התנהג כאילו זו הייתה בדיחה אחת גדולה.‬
‫וזהו.‬
‫הפסקנו לשתות איוואסקה והלכנו לישון.‬
‫למחרת ראיתי שהתאריך הוא 22 בדצמבר 2012,‬
‫התאריך שלא היה אמור להתקיים.‬
‫זה מה שיצר את השבר בקבוצה בסופו של דבר.‬
‫המוח שלי אמר,‬ ‫״החוזה שלי נגמר ב־21 בדצמבר 2012.‬
‫״היום ה־22!״‬
‫חלקנו שאלנו את עצמנו,‬ ‫״שיט, מה עושים עכשיו?‬
‫״העולם לא הגיע לקיצו.״‬
‫כולנו היינו שקועים בחובות.‬
‫היינו צריכים להמשיך לחיות,‬ ‫ולא היה לנו כסף.‬
‫בתאריך שלא היה אמור להתקיים, ה־23 בדצמבר,‬
‫הודענו למשפחות שלנו שנגיע הביתה לחג המולד.‬
‫הכול היה שקר.‬
‫הודעתי למשפחה שלי‬ ‫שאגיע הביתה לחג המולד עם בת הזוג שלי, קרו.‬
‫- קווויגוואי, סנטיאגו -‬
‫אמרתי לפבלו שאני לא יכולה לשאת את זה יותר,‬
‫שאני לא יכולה לגור עם אנטרס.‬
‫שאם הוא יצווה עליי‬ ‫להיות שוב האישה שלו או משהו כזה,‬
‫אני אתאבד.‬
‫וקרו אמרה לי,‬
‫״הבן זונה הזה‬ ‫תמיד מדבר על ישו ועל השליחים,‬
‫״הוא אומר שאנחנו צריכים‬ ‫להיות כמו השליחים, להקריב את עצמנו.‬
‫״אבל אתה יודע מה?‬ ‫השליחים היו עם ישו מתוך אהבה.‬
‫״כרגע אני פה מתוך פחד.״‬
‫ו... ואו.‬
‫זה הצטרף לספקות שקיננו בתוכי.‬
‫״אם אנחנו רוצים לעזוב,‬ ‫אי אפשר לגור בסנטיאגו.‬
‫״אנחנו חייבים להתחפף...‬
‫״להתחבא בדרום באמצע שום מקום.‬
‫״כי אחרת‬ ‫הבן זונה הזה ימצא אותנו ויהרוג אותנו.״‬
‫כשפבלו וקרולינה ברחו דרומה,‬
‫הם היו במצב של פרנויה מוחלטת.‬
‫התחבאנו בבית של אימי החורגת במשך שבוע.‬
‫משם שלחנו דוא״ל לכל הקבוצה‬
‫והודענו שאנחנו לא חוזרים.‬
‫ביקשנו שימסרו לאנטרס‬
‫שאנחנו עדיין מאמינים בו,‬ ‫אבל אנחנו לא ממשיכים.‬
‫נטליה התקשרה אליי ואמרה,‬
‫״הלך עליי.‬
‫״אני עם המשטרה האזרחית.‬
‫״הם יודעים הכול.״‬
‫- המשטרה האזרחית של צ׳ילה -‬
‫ואז נטליה שלחה דוא״ל‬ ‫לכתובת הסודית שנתתי לה‬
‫וכתבה, ״פבלו. יש לי בעיה״.‬
‫״לעזאזל, המשטרה האזרחית פה‬ ‫והם מדברים עם המשפחה שלי.‬
‫״הם שואלים איפה התינוק.‬
‫״הם שואלים מה קורה פה, מה זה.״‬
‫והיא אמרה, ״הם שואלים על כת״.‬
‫ואמרתי, ״אחותי, כת זו חבורה‬ ‫של בני זונות שטניסטים‬
‫״שלובשים גלימות שחורות,‬ ‫סוגדים לשטן ומבצעים התאבדויות המוניות.‬
‫״אנחנו לא כת.״‬
‫חיפשתי את המושג ״כת״ בגוגל.‬
‫והתחלתי לקרוא.‬
‫זה היה תיאור מדויק של החיים שלי‬ ‫במהלך ארבע השנים האחרונות.‬
‫הייתי בכת.‬
‫לעזאזל, הייתי המום.‬
‫הכול היה שקר מזדיין.‬
‫התינוק...‬
‫לא היה לוציפר.‬
‫הוא היה רק תינוק.‬
‫הכול השתנה‬
‫כשהם גילו‬
‫שהתבצע...‬
‫רצח של תינוק.‬
‫- המשטרה האזרחית של צ׳ילה -‬
‫ב־19 בפברואר אנטרס עזב את צ׳ילה.‬
‫- זיהוי פלילי -‬
‫כי נטליה גרה אמרה להם‬ ‫שהמשטרה פתחה בחקירה נגדם.‬
‫- נמל תעופה -‬
‫- 19 בפברואר 2013 -‬
‫לא הייתה לאנטרס ברירה.‬
‫הוא ידע שכולם ידברו על מה שקרה לתינוק,‬
‫אז הוא נאלץ לברוח לפרו.‬
‫הם הבינו שכל אחד מהם‬ ‫נושא באחריות מסוימת, ישירה או עקיפה.‬
‫לפחות אלה שהיו שם בלילה שבו התבצע הפשע.‬
‫נטליה הלכה למסור הצהרה לפני האחרים.‬
‫היא פעלה מתוך פרנויה,‬
‫היה לה חשוב לדבר לפני שמישהו אחר ידבר.‬
‫היא חששה שחברי כת אחרים‬
‫עלולים לגלגל עליה את האחריות במצב כזה.‬
‫הגעתי למשרד‬ ‫שבו נטליה הייתה עם הבלשים האחרים,‬
‫ושאלתי אותה אם הם באמת שרפו את התינוק.‬
‫היא ענתה, ״כן״.‬
‫אבל לא זיהיתי אצלה שום חרטה,‬
‫שום דבר ששכנע אותי‬
‫שהיא באמת...‬
‫כי לא היו דמעות, לא היה כלום.‬
‫למחרת, כשהסענו אותה לקוויגוואי,‬
‫ראינו את הבור‬
‫שבו הם שרפו את התינוק.‬
‫היא התפרקה ומיררה בבכי.‬
‫היא מיאנה להתנחם.‬
‫הרגשתי כאילו שפכו עליי דלי של מים קרים.‬
‫אמרו לי, ״זה קרה בחווה שלך״.‬
‫פשוט ככה.‬
‫הגעתי לבית חולים בגלל זה, חטפתי התקף לב.‬
‫הנה זה.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫אז תשאיר את זה שם.‬
‫הראייה החשובה ביותר שמצאנו בזירה‬
‫הייתה חתיכה של עצם שבורה.‬
‫עצם הכסל השמאלית מהאגן של התינוק.‬
‫ב־23 בנובמבר, פבלו וקרולינה‬
‫לקחו את התינוק לבית החולים ברנייקה‬ ‫לבדיקה שנועדה לשלול מחלות גנטיות,‬
‫שהיא בדיקת חובה ליילודים בצ׳ילה.‬
‫נלקחו ממנו חמש טיפות דם.‬
‫ובזכות חמש טיפות הדם האלה‬
‫אפשר היה לקבוע מה עלה בגורלו של חזוס‬
‫ולבדוק אם הדנ״א של התינוק‬
‫תואם לדנ״א של אנטרס ולדנ״א של נטליה.‬
‫הודות לכך,‬
‫הצלחנו לקבל את כל צווי המעצר המתאימים‬
‫שאפשרו לנו ללכוד את חברי הכת הנותרים.‬
‫בשעה 22:30 פבלו התקשר אליי‬
‫ודיבר בנימת קול רצינית.‬
‫הוא אמר, ״אתה ואימא צריכים לבוא מחר.‬
‫״אתם חייבים לבוא.״‬
‫״מה קרה?״‬
‫״אני לא יכול לספר לך בטלפון.״‬
‫היינו מבולבלים במהלך הטיסה.‬
‫כשהגענו לשדה התעופה, פבלו וקרולינה היו שם.‬
‫הם לא היו במיטבם, הם נראו זוועה.‬
‫נכנסנו לג׳יפ של פבלו.‬
‫ופבלו אמר לי בקול רגוע,‬
‫״קודם אספר לך מה נכון,‬
‫״ואז אספר לך מהם השקרים.״‬
‫״הג׳יפ הזה שלנו, זה נכון.‬
‫״גרנו בבקתה שכורה בקבורגה, זה נכון.‬
‫״כל שאר הדברים שסיפרתי לך‬ ‫בארבע השנים האחרונות הם שקרים.״‬
‫ואז אתה מבין שאתה עומד בפני משבר עצום.‬
‫זה היה אירוע מחריד ובלתי נתפס,‬
‫חמור יותר מכל פשע שאי פעם דיווחנו עליו.‬
‫מדובר בקורבן האדם הראשון בהיסטוריה שלנו.‬
‫והקורבן היה תינוק בן שלושה ימים בלבד.‬
‫ואז הם הבינו שהחדשות‬
‫כבר שודרו בכל ערוצי הטלוויזיה,‬
‫והמשטרה מחפשת אותם.‬
‫הם ראו את הפרצופים שלהם מודבקים על קירות.‬
‫ארבעה חברי כת דתית נעצרו היום‬
‫בחשד ששרפו תינוק בן יומיים‬
‫מתוך אמונה שהוא האנטיכריסט.‬
‫הוא אמר, ״אני רוצה להסגיר את עצמי״.‬ ‫אמרתי, ״תעשה את זה בסנטיאגו״.‬
‫זו הייתה...‬
‫נסיעה קשה מאוד.‬
‫קשה מאוד, כי היא הייתה מלאה‬
‫בהחלטות הגיוניות ושקולות‬ ‫שהתערבבו עם רגשות.‬
‫עצרנו בתחנות דלק‬
‫וראינו בחדשות דיווחים‬ ‫על כך שהבן שלנו הוא עבריין נמלט.‬
‫קשה מאוד.‬
‫מהרגע שצווי המעצר יצאו‬
‫ועד שהוא הסגיר את עצמו,‬
‫פבלו אונדורגה‬ ‫תכנן מה לומר בחקירה שלו במשטרה.‬
‫התקשרו מאגף החקירות‬ ‫ואמרו שפבלו הסגיר את עצמו,‬
‫שאנחנו צריכים לתשאל אותו.‬
‫אז הגעתי לאגף‬
‫ומצאתי שם את פבלו אונדורגה,‬ ‫שהיה רגוע ושלו.‬
‫״שלום, אני פבלו אונדורגה,‬ ‫האיש שאתם מחפשים.‬
‫״הייתי חלק מכת קוויגוואי.‬
‫״באתי להסגיר את עצמי.״‬
‫- אפריל 2013 -‬
‫בשעה 11:00 בני הזוג נכנסו‬ ‫לבית המשפט בקילפואה.‬
‫השניים הסגירו את עצמם למשטרה בסוף השבוע,‬
‫לאחר שראו דיווחים על כך שהם מבוקשים.‬
‫התשאול לא היה פשוט‬ ‫כי הוא היה בחור חכם מאוד‬
‫והיה לו הרבה מידע למסור לי.‬
‫אז נאלצנו לערוך את התשאול‬ ‫בכמה שלבים, לחלק אותו,‬
‫כדי להבין מה בדיוק עבר עליו באותה קהילה.‬
‫הם הואשמו בסיוע לרצח התינוק בן היומיים,‬
‫ונטען כי הם סכנה לציבור.‬
‫הם עברו מניפולציות אכזריות‬
‫מצד מוח סוטה ומעוות.‬
‫- חוויאר ארוולו קוניץ׳‬ ‫הסנגור של פבלו וקרולינה -‬
‫הם לא פעלו מרצונם החופשי.‬
‫לפיכך, מבחינת החוק הפלילי,‬ ‫אי אפשר להאשים אותם באישומים חמורים.‬
‫מהטענות של הנאשמים,‬ ‫במיוחד מטענותיה של הנאשמת שלי,‬
‫קיבלתי את הרושם שהם נפלו קורבן למניפולציה...‬
‫- קלאודיו פרז גרסייה‬ ‫הסנגור של נטליה -‬
‫מצד אדם שכרגע נמלט מהחוק.‬
‫ידוע לנו שהאדם הזה עזב את הארץ,‬
‫עשה דרכו לפרו וטרם חזר.‬
‫אז תיאמנו עם אינטרפול‬ ‫הנפקה של צו מעצר בינלאומי.‬
‫- אינטרפול‬ ‫צו אדום -‬
‫- קוסקו, פרו -‬
‫חטיבת מודיעין של 1,500 שוטרים ממשטרת פרו‬
‫מחפשת אחר אנטרס דה לה לוס.‬
‫משערים כי הוא נמצא בקוסקו.‬
‫אני חושבת שכולם שידלו אותי לברוח לפרו‬
‫כי כולם היו מעורבים בפשע חוץ ממני.‬
‫לא ממש ידעתי לאן אני נכנסת‬
‫ומה אני עומדת לפגוש שם.‬
‫הם נשארו שם למשך שבוע או שבוע וחצי,‬
‫ועזבו כעבור זמן קצר‬
‫לעיירה סמוכה לקוסקו בשם אויאנטאיטמבו.‬
‫הוא שר. הוא ניגן בכלי הנגינה שלו‬
‫והופיע בברים, במסעדות וכדומה‬
‫וקיבל טיפים.‬
‫הוא היה לחוץ מאוד, אלים מאוד.‬
‫הוא היה נוראי כלפיי.‬
‫הוא הכה אותי במקל ונעל אותי בבית.‬
‫הוא אמר שאסור לי לצאת.‬
‫לא הייתי שם.‬
‫אני חושב שהיא נבהלה‬
‫ועלתה על הטיסה הראשונה לסנטיאגו.‬
‫חזרתי בהנחה שהוא מתכוון להסגיר את עצמו‬
‫כי אמרתי לו לעשות את זה.‬
‫כשהגעתי לצ׳ילה, העיתונים דיווחו‬
‫שהגופה של רמון נמצאה.‬
‫דווח כי התגלתה גופה בקוסקו.‬
‫האיש הזה, שאתם רואים כאן.‬
‫רמון גוסטבו קסטיו גאטה, בן 35,‬
‫התאבד כאן.‬
‫התקשורת תיארה את סופו הטראגי‬ ‫בשלל דרכים שונות.‬
‫שלושה ילדים נכנסו ראשונים.‬
‫והם אמרו לי שהוא נראה כמו בובה תלויה.‬
‫הוא מצא את עצמו לבד,‬ ‫כפי שאתם ודאי מתארים לעצמכם.‬
‫אז הוא חשב, ״סיימתי את דרכי.‬
‫״זהו זה.״‬
‫הוא לא נשא בהשלכות של מעשיו.‬
‫והוא הניח לכולנו לשלם את המחיר במקומו.‬
‫בקור רוח רובוטי,‬
‫שני האחראים העיקריים‬
‫להקרבת הרך הנולד בקוויגוואי‬
‫תיארו היום למשטרה‬ ‫את הלילה הגורלי בזירת הפשע.‬
‫פבלו אונדורגה ונטליה גרה חיקר‬ ‫השתתפו בשחזור בזירת הפשע באותו היום.‬
‫- דצמבר 2013 -‬
‫הם סיפרו לנו איך הכינו את התינוק‬
‫לקראת השרפה.‬
‫יצאת מהטנדר והמדורה בערה, נכון?‬
‫כן.‬
‫הוא היה שם, ואנטרס אמר לי לשים אותו שם.‬
‫נטליה שמה את התינוק... היא שמה את חזוס שם.‬
‫ברגע שהיא שמה אותו שם,‬
‫תפסתי אותה וברחנו. רצנו בחזרה לשם.‬
‫במשטרה חשוב לנו מאוד לבסס‬
‫איזה תפקיד כל אחד מהם שיחק.‬
‫מי עשה מה ומתי.‬
‫זה מאפשר לנו לחבר את כל העובדות זו לזו.‬
‫התחלנו להוסיף קרשים למדורה‬ ‫וכעבור חמש דקות, דוויד הגיע.‬
‫אנטרס הורה לו‬
‫להביא עוד קרשים למדורה כדי שלא ייגמרו לנו.‬
‫הלהבה היתמרה‬ ‫לגובה של 20 סנטימטרים מעל הבור.‬
‫כשהרמתי לראשונה את המבט‬ ‫אל הקצה העליון של הלהבות‬
‫ראיתי שבין הלהבות הרגילות‬ ‫היו גם להבות שחורות‬
‫שהפכו למעין ראש של דרקון שחור.‬
‫והוא נסק.‬
‫הוא התרומם?‬
‫זה מה שראית?‬
‫כן. עכשיו אני יודע שזו הייתה הזיה,‬ ‫אבל ראיתי את זה.‬
‫הדברים האלה לא היו חריגים אצלנו.‬
‫חשוב מאוד להבין‬
‫איזה תפקיד שיחק כל אחד מהם‬
‫בעת ביצוע הפשע.‬
‫ספרי לי מה קרה כשקשרתם את התינוק.‬
‫אני לא יכולה לחתוך סרט דביק עם השיניים.‬
‫אז פבלו חתך את הסרט הדביק‬ ‫ואני קשרתי בעזרתו את הרגליים של התינוק.‬
‫ואז, כשפבלו אמר לי לקשור את הידיים,‬
‫עשינו את זה ביחד,‬ ‫ופבלו סיים את כל השאר.‬
‫אף פעם לא הצלחתי לחתוך דברים עם השיניים.‬
‫זה נכון, אני חתכתי את הסרט הדביק.‬
‫הבנתי.‬ ‫-היא לא יכולה לחתוך עם השיניים.‬
‫אני זוכר ש...‬
‫התפקידים שלנו נקבעו בהתאם לאנרגיה שלנו,‬
‫וכולנו קיבלנו הוראה מפורשת‬
‫לפיה רק נטליה וקרולינה יכלו לגעת בחזוס.‬
‫כן, אבל ברגע שפבלו סיים לעשות את זה,‬
‫הוא אמר, ״שלא תעזי לספר לאנטרס״.‬
‫כי לא עשינו את זה כמו שצריך.‬
‫מה שרציתי לומר קודם‬ ‫הוא שאני לא זוכר את זה.‬
‫אני זוכר שלא נגעתי בו.‬
‫אבל, כאילו...‬
‫המצב היה מופרע לחלוטין.‬
‫אף אחד מהם לא הודה‬
‫בכך שהוא קשר את התינוק,‬ ‫דחף לו בד לפה וסתם אותו.‬
‫כל אחד מהם אמר שהשני עשה את זה.‬
‫שניהם סתמו לתינוק את הפה‬ ‫לפני שהעלו אותו קורבן.‬
‫מתוך דבריו של פבלו אני מבינה‬
‫שהוא יצא מנקודת הנחה‬
‫שכולנו ידענו מה עומד לקרות באותו היום.‬
‫ואני חייבת לומר שמעולם לא נמסר לי מידע‬
‫לגבי מה שעמד לקרות.‬
‫מכיוון שהשטן היה בתוכי,‬
‫לא הסבירו לי כלום,‬ ‫לא קיבלתי שום פיסת מידע בעניין.‬
‫כי זה היה עלול לגרום‬ ‫לאני הפנימי של חזוס לעולל לי משהו‬
‫כמו לגרום לי להתאבד, לברוח, או משהו כזה.‬
‫אז לא יכולתי לדעת שום דבר.‬
‫סליחה, ראיתם משהו?‬
‫לא.‬ ‫-לא.‬
‫- דוויד פסטן, פילאר אלוורז -‬
‫אולי לא ידעתם,‬ ‫אבל נטליה אשררה את ההצהרה שלה היום.‬
‫היא אמרה שהיא ראתה אור זוהר.‬
‫לא, קרולינה.‬ ‫-סליחה, קרולינה.‬
‫היא לא ראתה את האש, אבל היא ראתה אור זוהר.‬
‫והיא שמעה את האש מתפצחת.‬
‫ידעת שקרולינה רואה אנרגיה?‬ ‫-לא.‬
‫היא רואה הילות,‬ ‫היא הרבה יותר רגישה מאיתנו.‬
‫לא ראיתי כלום. אתה רואה את הבית שם?‬
‫כשעזרת לפבלו לזרוק את האבנים,‬
‫הבאת אותן במריצות, נכון?‬
‫האבנים היו ממש כאן, בערימה.‬
‫במקום שבו הן נמצאות עכשיו?‬ ‫-כן.‬
‫שנסיים פה?‬
‫תודה רבה.‬
‫בואו נלך.‬
‫- נאשם -‬
‫זה הדוח מה־22 באפריל 2013.‬
‫- חואן אמיל גטיקה‬ ‫לשעבר התובע המחוזי של קילפואה -‬
‫באותו היום נפגשתי עם המשטרה האזרחית‬
‫במשרד שלי בקילפואה.‬
‫הם העבירו לי את המידע הזה‬
‫יחד עם המידע שנאסף עד אז.‬
‫למיטב ידיעתי, לא היו בצ׳ילה מקרים דומים.‬
‫המשך החקירה‬
‫נועד בעיקר כדי לקבוע‬ ‫את מידת האחריות הפלילית שלהם‬
‫וכיצד עלינו לנהוג בהם על פי החוק.‬
‫להבין אם הם לא שפויים,‬
‫אם הם כן שפויים, או משהו בין לבין.‬
‫ולקבל החלטה משפטית על סמך ההבנה הזו.‬
‫אחד מטיעוני ההגנה של רוב חברי הכת‬
‫הוא שכולם עברו שטיפת מוח הרסנית‬
‫וכי במהלך האירועים‬
‫הם לא היו מסוגלים לפעול מתוך בחירה חופשית.‬
‫כי הם סבלו גם מהפרעה‬ ‫שהם כינו ״פסיכוזה משותפת״.‬
‫הסנגורים של חברי הכת...‬
‫- פרנסיקו מפיולטי‬ ‫ד״ר לפסיכולוגיה משפטית -‬
‫הסכימו לטעון שכולם איכשהו נפלו קורבן‬
‫להפרעה פסיכוטית משותפת‬
‫שנקראת גם ״שיגעון בשניים״.‬
‫האסטרטגיה הזו אפשרה להם לטעון‬
‫שהם אומנם לא אנשים בלתי שפויים,‬
‫אבל הם סבלו מאי־שפיות בשעת המעשה.‬
‫במונחים משפטיים, הם לא אשמים.‬
‫החוק יוצא מנקודת הנחה‬ ‫שאנשים הם שפויים, לא משוגעים.‬
‫לפיכך, כולנו חייבים לשאת באחריות על מעשינו‬
‫כשמדובר בפעילות פלילית.‬
‫לכן אם טוענים שנאשם אינו שפוי,‬ ‫חייבים להוכיח את זה.‬
‫המשפט לא התרכז בשאלה אם הילד מת‬
‫או אם הם היו שם באותו היום ובאותה השעה.‬
‫המשפט התרכז‬
‫באבחנה של פסיכוזה משותפת.‬
‫מובן מאליו, כבוד השופטת,‬
‫שהדוח החדש הזה מאשרר את המסקנות הקודמות.‬
‫זוהי פסיכוזה מיסטית משותפת, הפרעה נפשית.‬
‫חוק העונשין סעיף 10 א׳,‬ ‫פטור מאחריות פלילית.‬
‫כל הפסיכיאטרים והפסיכולוגים‬
‫הגיעו למסקנה שהאנשים האלה‬ ‫סבלו מאותה ההפרעה הנפשית.‬
‫לפיכך, הם לא נשאו באחריות פלילית.‬
‫ניצבנו מול אוסף‬ ‫של ראיות ודוחות מטעם ההגנה,‬
‫אשר תמכו בזיכוי של חברי הכת מכל אשמה.‬
‫על אף שמעורבותם בפשע הוכחה,‬ ‫אף אחד מהם לא ירצה עונש מאסר.‬
‫הלחץ הורגש, כמובן.‬
‫הוא הורגש שם מדי יום.‬
‫כל שימוע קיבל הרבה מאוד תשומת לב תקשורתית.‬
‫לפרקליטות לא הייתה ברירה‬
‫אלא לנתח את חומר הרקע‬
‫ולבדוק אם ניתן למצוא בו פרצות, לערער עליו,‬
‫מכיוונים אחרים.‬
‫הגעתי אל התיק הזה‬ ‫כי התובע, חואן אמיליו גטיקה...‬
‫- אוטו דור‬ ‫פסיכיאטר -‬
‫התקשר אליי ואמר שהוא רוצה לדבר איתי.‬
‫הוא הסביר לי במה מדובר.‬
‫חשבתי שחיוני לענות‬
‫על כל השאלות שלו.‬
‫הוא הציע שאבדוק‬
‫את שני החברים החשובים ביותר,‬ ‫נטליה גרה ופבלו אונדורגה.‬
‫אבל הם סירבו להיבדק,‬
‫ולכן הוא ביקש ממני לשמש כמטא־מומחה.‬
‫כלומר, לגבש חוות דעת מומחה‬ ‫על חוות דעת המומחים.‬
‫חוות הדעת שהמומחים גיבשו בעניין.‬
‫- בוצעה עבירה -‬
‫אבל פסיכיאטר שמאבחן מטופל‬
‫בלי לפגוש אותו,‬
‫פועל לדעתי בניגוד לכללי האתיקה המקצועית.‬
‫השאלה היא: האם ברגע שפבלו ונטליה‬
‫מסרו את התינוק לאנטרס,‬ ‫הייתה להם ברירה אחרת?‬
‫האם הם יכלו שלא למסור לו את התינוק?‬
‫אנחנו מאמינים שכן, הייתה להם ברירה.‬
‫כי למרות השנים שהעבירו‬
‫באחיזת החנק המשעבדת‬ ‫של האדם הידוע בשם אנטרס,‬
‫הם ידעו והבינו מה הם מתעתדים לעשות‬
‫מהרגע שהחליטו‬ ‫להבריח את נטליה גרה ולהחביא אותה.‬
‫זה מצב‬
‫שכולל חוקים, ציות...‬
‫- איזבל סובלט‬ ‫פסיכולוגית -‬
‫סדרה של חוקים,‬
‫מנהיג שנמצא במעמד מקודש של אל.‬
‫והוא מתמרן את האדם.‬
‫והוא...‬
‫מונע ממנו חשיבה עצמאית.‬
‫במצב כזה אפשר לומר שזהות האדם נפגעת.‬
‫אין לאדם כושר שיפוט עצמאי.‬
‫ד״ר אוטו דור בעצם אומר, ״ובכן, כן.‬
‫״נראה שזה מה שקרה.‬
‫״הם סבלו מהפרעה פסיכוטית משותפת.״‬
‫אבל משום שאין ולעולם לא תהיה לנו אפשרות‬
‫לחקור את רמון קסטיו גאטה,‬
‫כי הוא התאבד בקוסקו, נכון?‬
‫לא ניתן להוכיח שהאנשים האלה‬
‫באמת היו הגורמים המושפעים,‬ ‫אלה שהדלוזיה הועברה אליהם,‬
‫וכי רמון קסטיו גאטה היה הגורם המשפיע.‬
‫לא רצינו לאפשר להם לחמוק מעונש.‬
‫אם האנשים האלה היו חומקים מעונש,‬
‫כלומר, לא נושאים באחריות פלילית על מעשיהם,‬
‫זה היה קורה כי השתכנענו מעל לכל ספק‬
‫שהם סבלו מהפרעה נפשית.‬
‫ואז, במהלך ניתוח הדוחות,‬
‫עלה בידי...‬
‫לגבש טיעון ראשון‬
‫שערער את הדוחות במידה מסוימת.‬
‫הדוחות הצביעו על כך‬
‫שאבחנה של פסיכוזה משותפת‬
‫לא חלה על מקרים‬
‫שהתרחשו תוך צריכה של סמים,‬
‫של אלכוהול, או של כל חומר ממריץ אחר.‬
‫וזה היה המקרה.‬
‫העובדות מובילות אותנו לשקול‬
‫את סוגיית האחריות המופחתת.‬
‫האם ניתן לקבל את הטענה‬ ‫שכושרם השכלי היה לקוי‬
‫בעת ביצוע הפשעים‬
‫במידה שפוטרת אותם מעונש‬ ‫או מפחיתה את חומרת ההרשעה?‬
‫האם ניתן לייחס חשיבות‬
‫לתיאוריות פסיכיאטריות‬
‫המבוססות על פסיכוזה מיסטית משותפת‬
‫במידה שפוטרת את המשתתפים מאחריות‬
‫לפשעים ולהפרות של זכויות אדם?‬
‫לפיכך, קביעתי המשפטית‬
‫היא כי הנאשמים גרה ואונדורגה‬
‫לא יזכו לגזר דין חלופי.‬
‫בסופו של דבר,‬ ‫נגזרו על פבלו ונטליה חמש שנות מאסר‬
‫וכל שאר החברים‬ ‫קיבלו שלוש שנות מאסר כשותפים לפשע.‬
‫ברור שאם האפשרויות הן ״אשם״ או ״לא אשם״,‬
‫אנשים יורשעו או יזוכו מאשמה.‬
‫זה מפספס את המורכבות של המצב.‬
‫מההיבט הפסיכיאטרי,‬ ‫לדעתי העונש לא היה הוגן.‬
‫נטליה גרה,‬ ‫המורשעת העיקרית ואימו של התינוק שנרצח,‬
‫לא מרצה את עונשה‬
‫והיא במנוסה מזה שבעה חודשים.‬
‫המשטרה פועלת לאיתור מקום הימצאה.‬
‫היא גידלה את השיער וצבעה אותו.‬
‫היא לא יצאה מהבית כדי שלא יזהו אותה.‬
‫עם זאת, הודות לפיסת נייר שהיא השליכה לפח,‬
‫המשטרה האזרחית איתרה לבסוף את מקום הימצאה.‬
‫ידיים למעלה!‬
‫לא לזוז!‬
‫ידיים למעלה!‬
‫תישארי שם.‬
‫אני באה אלייך.‬
‫על הרצפה.‬
‫ידיים למעלה, מעל הראש.‬
‫היא ניסתה לברוח מהמשטרה‬ ‫אבל היא הייתה מוקפת מכל הכיוונים.‬
‫נטליה גרה נמסרה לידי המשטרה הצבאית.‬
‫היא מוחזקת במתקן הכליאה לנשים בסן חואקין.‬
‫באופן אישי, מבחינתי, מיגל אמפוארו,‬
‫לא מבחינת המשטרה,‬ ‫לא מבחינת הפרקליטות או השופטים,‬
‫כל אחד מחברי הכת היה ראוי למאסר עולם‬
‫בלי קשר להשתתפותם במעשה,‬
‫כי צריך לזכור שהוא היה בן אנוש חסר ישע.‬
‫כחברה, אנחנו מוכרחים להבטיח‬
‫שהקורבנות האלה, כי הם באמת קורבנות,‬
‫יזכו להבנה.‬
‫אנחנו צריכים לשבת‬ ‫עם המשפחות שלנו ולשאול, ״מה קרה פה?‬
‫״מה התפקיד שלנו באירוע דרמטי כזה?״‬
‫תנו לי דקה, בבקשה.‬
‫סבלנות,‬
‫בבקשה.‬
‫קשה להשתלב מחדש בחברה.‬
‫אמרו לי, ״לעזאזל, אחי,‬ ‫תעבור לחו״ל. תשנה את השם״.‬
‫הניסיון לחזור לחיים נורמליים‬
‫בלי להחריב הכול, בלי להידרדר לסמים,‬
‫כשאני גר בבית של ההורים שלי,‬ ‫כמו במערה, אתם מבינים?‬
‫זה קשה.‬
‫אמרו לי, ״במקומך הייתי מתאבד״.‬
‫אסור לי להתאבד, הילדים שלי זקוקים לי.‬
‫אנשים לא יודעים שעברנו שטיפת מוח הרסנית‬
‫וזה גורם לתרחיש להיראות שטני.‬
‫אז...‬
‫אני צריך להשתלב בחברה שמפחדת ממני.‬
‫והפחד הגיוני.‬
‫קשה מאוד לרצות להשתלב במערכת אקולוגית‬
‫שרכיבים מסוימים בה רוצים לתקוף אותך.‬
‫והם לא רוצים שתשתלב, הם רוצים שתתאבד.‬
‫מאחר שאנחנו בני האדם האיומים ביותר בעולם,‬
‫אנשים מרגישים‬ ‫שמותר להם להתייחס אלינו בהתאם‬
‫בלי לתת דין וחשבון.‬
‫עברו עשר שנים, ואני גמור.‬ ‫אני לא רוצה להיאבק יותר.‬
‫הייתי רוצה לעבוד ולחיות בשלווה.‬
‫אבל אם אנחנו צריכים‬ ‫לבקש כל הזמן סליחה שאנחנו חיים,‬
‫קשה מאוד לחיות בשלווה.‬
‫- קוויגוואי, צ׳ילה -‬
‫אני לא מבין את זה. אני גם שונא לדבר על זה,‬
‫כי בכל פעם שאני מדבר על זה,‬
‫כואב לי מאוד.‬
‫בנוגע לבית בקוויגוואי,‬
‫אנחנו מתכוונים להרוס אותו‬
‫כדי שלא יישאר זכר לזוועה הזו.‬
‫כתות לא צומחות מהאוויר.‬
‫כתות צומחות כתגובה‬ ‫למצבים חברתיים מסוימים, או כתוצאה מהם.‬
‫אנחנו חווים ריקנות קשה‬
‫וצורך עז בתחושת שייכות.‬
‫אנחנו מוקפים כל הזמן‬
‫בפיתויים מסוגים שונים‬
‫שמציגים לנו עולם מושלם,‬
‫אבל הם למעשה‬ ‫כסות מעוותת למנגנון של שטיפת מוח.‬
‫- פבלו אונדורגה ישב בכלא שנתיים. -‬
‫- הוא שוחרר על־תנאי בשנת 2019. -‬
‫- נטליה גרה ישבה בכלא שנתיים. -‬
‫- היא שוחררה על־תנאי בשנת 2021. -‬
‫- שאר חברי הכת ריצו עונשי מאסר על־תנאי. -‬
‫- כיום כל חברי הכת משוחררים. -‬
‫- הם עוברים תהליך של שילוב מחדש בחברה. -‬