Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Zatvor ima svoje zakone.
Zločini se rangiraju
prema tomu jesu li više ili manje prihvatljivi zatvorenicima.
Ako je zločin pretežak, pregnusan,
nema vam spasa.
Ako nekomu nema spasa u mjeru u kojoj meni nije bilo,
dužnost je šefa zatvorskoga klana
da tu osobu ubije ako može.
Htjeli su me ubiti svi zatvorenici, kao i pola čuvara.
To je normalna reakcija.
Međutim,
nijedanput se nisam osjećao u opasnosti
koja bi bila veća od opasnosti u kojoj sam se stoput našao u sekti.
Doživljaj zatvora nije bio ni približno intenzivan
kao ropski osjećaj dok sam bio pripadnik sekte.
Sedmero članova sekte u zatvorima u Santiagu
pod trajnom su zaštitom zbog mogućih napada unutar zatvora.
Zašto ne govoriš?
Bio je to grozan, nezamisliv događaj,
gori od ijednog zločina o kojem smo izvještavali.
Krim-policija navodi da je to prvi primjer žrtvovanja ljudi u Čileu.
Kako bi se „izbjegao kraj svijeta.”
Bio je to tako užasan zločin
da nikog ne zanima što mu je u podlozi.
Nije to bio zločin iz strasti.
Nije to bio zločin u kojem ubiješ da bi ukrao auto.
To je bio zločin za spas svijeta.
Obično ne volim govoriti o tome
jer ljudi ne shvaćaju koliko je to zaista bilo grozno.
Kad bih vam rekao zaista sve,
uznemirili biste se. Razumijete?
KULT ANTARES DE LA LUZ
SANTIAGO, ČILE
Zovem se Verónica Foxley i novinarka sam.
Trideset godina karijere posvetila sam istraživačkom novinarstvu.
Volim pisati o policijskim slučajevima,
o zločinima, jer imaju mnogo veze s ljudskom prirodom.
Sa slabošću ljudskog uma,
s tajnama koje treba otkriti da bismo razumjeli
zašto je netko počinio zločin.
Što se tiče sekta,
kad sam se počela baviti ovim slučajem, najviše me zanimao motiv.
Motiv je bio spasiti svijet.
Po tome vidite da je to delirij i priča koju treba istražiti.
NEGDJE NA JUGU ČILEA
U životu sam bio najsretniji kad sam pristupio sekti.
BIVŠI ČLAN COLLIGUAYSKE SEKTE
To je bila skupina ljudi koji su shvatili
da žele služiti višem cilju.
Svjetlu i ljubavi, sa svrhom spasenja cijelog svijeta.
Prihvatili su me takvog kakav jesam.
Nikad prije nisam ničemu pripadao.
SJEDIŠTE ISTRAŽNE POLICIJE ČILEA
Sjećam se da su se u prosincu
istražnoj brigadi obratili
članovi obitelji jedne osobe.
Obratila nam se žena koja je rekla
da je njezina sestra članica sekte.
U čileanskom Zakonu o sektama piše
da nitko ne smije biti diskriminiran zbog svojih vjerskih uvjerenja.
- Ovamo! - Tu je.
Budući da nema restrikcija,
sekte nije lako istraživati.
Traži!
Hajde!
Hej, mali!
Royal! Da vidimo.
Za sve detektive u toj jedinici taj je zločin bio novo iskustvo.
Nismo imali potrebno znanje. Nismo znali kako da istražujemo sektu.
Mogli smo otvoriti istragu sekte iz Colliguaya
zbog ayahuasce koju su krijumčarili iz Perua u Čile.
A onda se sve promijenilo kad smo otkrili da se dogodilo ubojstvo.
Obavljena su testiranja. Potvrdila su da je riječ o ljudskim kostima.
Sigurno? Pričekat ćemo tužioca pa krenuti s vještačenjem.
Gnusno ubojstvo.
U travnju 2013.
nazvao me glavni tužilac grada Santiaga.
Upozorio me na velik slučaj koji će prebaciti
na Ured tužioca u Quilpuéu.
Rekao je da ću detalje saznati od policije koja istražuje slučaj.
Policija Santiaga počela je istragu potkraj 2012.
Tada su utvrdili da je riječ o ljudskim ostacima
u Colliguayu,
što se poklapalo
s prvobitnim informacijama koje smo imali o sekti.
Tužilac nam je odmah izdao nalog za uhićenje
članova colliguayske sekte.
Slučaj me najviše pogodio jer sam se suočio...
s ljudskom surovošću.
Kajete li se?
Kajete li se što ste bili u sekti?
To je za nas bio izazov.
Kako da se nosimo s nečim što nema presedana?
Ja sam bio zadužen za ispitivanje tih mladih.
To je bilo vrlo kompleksno.
ISKAZI OSOBA KOJE SU SVJEDOČILE NA SUDU
REKONSTRUIRANI SU PREMA SLUŽBENIM DOKUMENTIMA SLUČAJA.
NEKI SU POJEDNOSTAVLJENI ZBOG JASNOĆE.
David Pastén Rojas.
Ti ljudi godinama su bili
žrtve pod Antaresovom vlašću.
Carolina Vargas San Martín...
Dominacija se pretvorila u prijetnje.
Pablo Undurraga Atria.
I u strah koji ih je držao na okupu.
- Josefina Isabel López Núñez. - Natalia Guerra Jequier.
María del Pilar Álvarez Fuenzalida.
A Pablo Undurraga,
koji je bio drugi u hijerarhiji sekte...
Karla Franchy Arana.
...bojao se više od svih.
Prije sam bio samotnjak.
Odjedanput sam dobio obitelj!
Naglo.
To su bili ljudi koji su me voljeli i željeli su da budem s njima.
Pablo je bio sretno dijete,
veoma povezano s prirodom.
Bio je sretan dok nije došao u školu, u treći-četvrti razred.
Pablo je u osnovnoj školi imao ubojitu kombinaciju:
bio je sitan, imao je aparatić za zube i naočale i nije volio nogomet.
Što reći? Bio je savršena meta za maltretiranje.
Po cijele sam dane crtao. Volio sam učiti. Imao sam dobre ocjene.
Bio sam laka meta!
To mi je bilo nepošteno. Ljutilo me. Nisam znao zašto me maltretiraju.
Tada nisam znao što znam sada.
Mučilo me to, frustriralo. Nisam se znao nositi s tim osjećajima.
Kad sam imao 18 godina, to je preraslo u depresiju.
Pri kraju srednje škole
prestao sam se truditi da se uklopim i počeo sam drugdje tražiti prijatelje.
Jedva sam čekao da završim školu.
Po završetku škole otišao sam na koledž.
Otkrio sam glazbu.
Pjevao sam u bendu...
I shvatio da mi glazba godi. Zaljubio sam se u nju.
Malo-pomalo počeo sam ostvarivati normalnije veze.
Počeo sam izlaziti s curama. Stekao sam prave prijatelje.
Sve dok napokon nisam upoznao majku svog najstarijeg sina.
On sad ima 16 godina.
S 23 g. saznao sam da ću biti tata,
a s 24 g. sam postao tata.
Ljudi misle da si s 24 g. odrastao.
Na osobnoj mi je pisalo da sam odrastao.
Ali emocionalno nisam bio zreo.
Razmišljao sam o sebi i zaključio da sam katastrofa.
Da se moram srediti.
Htio sam biti dobar otac svom sinu.
I htio sam da svijet bude dobar za mog sina.
To je malen korak za čovjeka...
Klimatske promjene, krčenje šuma,
ubrzani rast stanovništva...
Eksplodirala je bušotina Deepwater Horizon.
Uhićeno je 214 osoba...
Moramo učiniti sve što možemo da zaustavimo terorizam.
...vojsci da bude spremna.
Vojska SAD-a počela je napade.
Je li to Svjetski trgovinski centar?
Kažu da se srušio avion!
Počeo sam vjerovati sve što su mi servirali.
Bavio sam se reikijem, krenuo u temazcale, počeo čitati o budizmu...
Sve što nije bilo katoličanstvo.
Jednog dana učitelj reikija rekao mi je da ima odličnu radionicu za mene.
I da je blizu moje kuće.
Otišao sam ne znajući kamo idem i upoznao Antaresa.
Prije nego što je bio Antares de la Luz,
zvao se Ramón Castillo Gaete.
Bio je radničko dijete iz Peñaloléna
koje je napucavalo loptu, imalo prijatelje, vozilo bicikl.
Podučavao je djecu u Lo Hermidi, angažirao se društveno i politički.
Kao mladić se bavio glazbom.
Obožavao je andsku glazbu.
Bio je u bendu koji se zvao Amaru. Bio je prilično dobar glazbenik.
Odlično je svirao klarinet, saksofon i charango.
Zaista sam se divila tom Ramónu u Antaresu.
Znao je prepoznati tuđe potrebe i pomoći ljudima.
Od rane mladosti Ramón Castillo Gaete počeo je osjećati bolove u tijelu.
Zbog tih bolova bio je nepokretan i jako je patio. Noću nije mogao spavati.
Rekao mi je da su bolovi tako jaki
da bi najradije umro.
Rekao je da će uzeti ayahuascu
jer ju je uzeo već jedanput dvije godine ranije
i pomoglo mu je.
Dva-tri sata nije ga ništa boljelo.
A njemu je to bilo nevjerojatno.
Ramón Castillo jednom je došao k meni, kao i mnogi drugi.
U to sam doba svaki tjedan doma održavao obrede.
Došao je k meni tražeći lijek kao i mnogi drugi.
Organizirali smo obred.
Ramón je bio ovdje,
a voditelj obreda ondje.
Zatvorila sam oči.
A s mjesta gdje je sjedio Ramón osjetila sam da dopire mnogo svjetla.
U prašumi ima na tisuće biljaka.
Svaka biljka sadrži lijek.
Svaka biljka ima duh.
Ayahuasca je kao sinteza cijelog svijeta
i sadrži pomalo od svake od tih biljaka.
Sve su na neki način sadržane u dvjema biljkama:
u chacruni i u ayahuasci.
A način njihove pripreme ključ je za postizanje mudrosti.
Ima mnogo primjena,
ali glavna je za liječenje
i svjesnost.
Nakon što je nekoliko puta uzeo lijek,
rekao je da mu nije ugodno da ga zovemo Ramón.
Htio je da ga radije zovemo Antares.
Ayahuasca ti može koristiti za mnogo štošta,
ali vrlo te izravno osvijesti o sebi.
Ramón Castillo sam je sebe nazvao Antares de la Luz
prema najsjajnijoj zvijezdi iz zviježđa Škorpiona.
On i njegova tadašnja partnerica i prijatelj,
koji su mu bili prvi sljedbenici,
otišli su na okupljanje zajednice Duga.
Ondje su se upoznali s ljudima sa sličnim iskustvima.
Bio sam iznimno otvoren...
I iznimno receptivan.
Zbog onog što sam doživljavao, vidio sam tri bića.
Jedno je bilo Ramón s jako dugom bradom
koji je sjedio na stijeni usred rijeke.
Rekla su mi: „Sjedni s nama i meditiraj. Pokazat ću ti kako se meditira.”
Pokaže mi kako se meditira, a ja: „Ajme, što je ovo?
Kako se ja to osjećam?”
Drugi je put posjetio zajednicu Duga.
I došao je s dvoje ljudi.
Počeo je stvarati grupu koja je s njime meditirala.
Sjećam se da je ondje bila velika rijeka.
Jednog dana šetala sam uz rijeku
i vidjela ih da meditiraju.
Prišla sam im.
To je bio taj ključni trenutak u kojem smo svi osjetili bliskost.
U sebi sam osjetila nešto što ne možete shvatiti.
Antares de la Luz bio je magnetičan.
Bio je magnetičan zbog nekoliko razloga.
Prvo i osnovno zbog izgleda. Bio je prilično visok.
Bio je impozantne građe.
Ostavljao je jak dojam. Bio je vrlo drukčiji o drugih.
Imao je glas i držanje učitelja,
bradu učitelja,
ćelavu glavu učitelja.
Zbog uvjerenosti
u filozofiju kojoj se priklonio, uvjerio bi i vas.
Bila sam zaljubljena u njega. Nisam bila s njim zato što je to tražio,
nego zato što sam ga jako voljela.
Antares je došao s drugim ljudima koji su isto imali moći,
koji su bili napredniji od njega.
Bili su u neku ruku superiorni.
Ondje je bio moj učitelj reikija i još jedan.
Ondje su bili ljudi koji su mi se činili kao „teška kategorija”.
I svi su veoma poštovali Antaresa.
On je za mene bio stopostotno utjelovljenje ideje učitelja.
Imao je veliko znanje
jer je mnogo toga naučio i zapamtio.
Pretvorio je to u pastiš, svojevrsni duhovni kolaž.
Puno je govorio o Carlosu Castañedi,
o proročanstvu Maya
i o Viracochi.
Svako pitanje koje bi polaznik seminara mogao postaviti
dočekala je ta vrlo privlačna osoba.
A odgovor bi uvijek bio neki citat.
Uvijek bi imao neki poseban sadržaj
i izvor informacija.
Carlos Castañeda.
Učenje don Juana
bila je legendarna knjiga u doba hipija
u Sjedinjenim Državama.
Šezdesetih godina Carlos Castañeda
proučavao je drevne rituale američkih domorodaca.
Šokirao je modernu antropologiju i postao samoprozvani šaman.
Carlos Castañeda bio je guru američke kontrakulture.
Bio je izvor nadahnuća redateljima, piscima i glazbenicima.
U svoje doba bio je vrlo utjecajan.
Cijeli svemir samo je percepcija,
ono što percipiramo oko sebe. Nema činjenica. Ima samo interpretacija.
GLAS CARLOSA CASTANEDE
Ramón je, kao svako drugo ljudsko biće,
čitao i čitao.
Ramón kaže da je njegova svrha u životu
da pomaže drugima.
SIJEČANJ 2009.
Pet minuta nakon početka radionice bio sam posve obuzet.
To su bili alati koje sam tražio.
Bilo je to buđenje nutarnje svijesti o sebi.
Radionica aktivacije čakri i nutarnje svijesti o sebi.
Rekao bi vam da sjednete
u lotosov položaj.
I vodio bi vas kroz meditaciju.
Morali smo zamisliti da hodamo niza stube i dolazimo do vrata.
Zamislite
stubište koje se spušta.
Dolazimo do vrata.
Stavit ću kutiju vama slijeva.
„U toj je kutiji zlatni ključ. Uzmite ga.
Otključajte njime vrata na dnu stubišta.”
Otvorite vrata.
Uđite.
„Sad ste u prostoru u kojem živi vaše nutarnje ja.”
Pokušajte zagrliti svoje nutarnje ja.
Osjetio sam kao da grlim tijelo
i preplavio me osjećaj oslobođenja.
Uvijek je sugerirao
da je odgovor na sva pitanja u radu na svom unutarnjem ja.
Hoćemo li doći do odgovora ovisi o tome koliko smo disciplinirani
i koliko zaista želimo
pronaći istinu.
Osjećao sam se kao da sam na pragu stvarne spoznaje.
Duboke istine.
O smislu života.
Pomislio sam da je ovo možda odgovor zašto sam već tako dugo depresivan.
Odmah sam bio bolje.
Hodala sam s Pablom godinu dana.
ISJEČCI IZ ISTRAŽNOG DOSJEA
Veza nam je bila čisto mučenje.
Mrzila sam to što puši marihuanu.
Prekinuli smo i bili smo razdvojeni tri mjeseca.
Opet sam se počela družiti s njim
i rekao mi je da je bio na samoiscjeliteljskom seminaru
koji mu je pomogao i sad više nije pod stresom.
PABLOV STAN
Pablo je u neku ruku bio žarišna točka
među svojim prijateljima i bližnjima
da se pridruže sekti.
Pozvao je Davida Pasténa da živi kod njega,
u stanu u Calle de los Militares.
Ponašao se puno drukčije.
ISJEČCI IZ ISTRAŽNOG DOSJEA
Vidio sam
koliko se divi Antaresu.
David Pastén ga je upoznao sa svojom curom Pilar.
Oko njega su se skupili ljudi koji su svi bili Pablovi prijatelji.
Život mi se poboljšao. Htio sam da moj najbolji prijatelj ima nešto od toga.
I moja cura. I svi.
Da nađu to pravo sredstvo.
Pablo prolazi proces buđenja
i postaje jedan od najdiscipliniranijih vojnika.
Buđenje je bilo prekretnica.
To je trenutak u kojem netko zaista pristupa grupi.
Buđenje je trenutak kad shvatiš
da je Antares...
inkarnacija Boga.
Da je njegovo nutarnje ja Bog.
LIPANJ 2009.
Tad nas je sve povezao.
Desetak nas meditiralo. Rekao nam je da ima vijest za nas.
Da želi da nešto vidimo.
Sjećam se da smo počeli piti ayahuascu.
Vrlo malo.
I meditirali smo.
Malo prije radionice Antares mi je rekao: „Sjedni odostraga.
Samo primaj energiju koju znaš da ću kanalizirati prema tebi.
I danas će ti tvoje nutarnje ja reći kako se zove.”
Ušao sam u sebe.
Svi rade vježbu i Antares hoda prostorijom.
Oči su mi sklopljene i Antares kaže:
„Sad pitaj tko sam ja.”
Sjećam se da sam vidio golemo biće
poput zračenja energije u prostoriji.
Rekao je:
„Znate li tko sam ja?”
I kao da smo mu svi željeli reći, ali nitko nije htio izgovoriti.
Nešto mi se u umu otvorilo.
I počelo mi se redati mnogo uzastopnih vizija.
Svaka je bila vrlo intenzivna.
Bile su poput bljeskova od dvije-tri sekunde.
Različita odjeća, dob, okruženje. Vidio sam mnogo samoubojstava.
Osjetio sam
kao da mi se lomi vrat, kao da mi se lome ruke.
Vidio sam mnogo tjeskobe, tuge
i boli.
Mnogo stida.
Nakon cijele te
kaskade slika,
napokon ugledam nešto poput biblijskog prizora.
Bila je to gomila ljudi.
Usred gomile stajao je netko okrenut leđima prema meni.
Sjao je.
Okrene se prema meni...
i ima Antaresovo lice.
Ima držanje koje u svemu povezujem sa slikom Isusa.
Radionica završi.
I Antares me upita: „Što ti je reklo tvoje nutarnje ja?”
Rekoh: „Svašta mi je pokazalo. Razmišljam. Reći ću ti poslije.”
Pristao sam odvesti Antaresa natrag u kuću u kojoj je odsjeo.
Cijelim sam putem šutio. Otpratim ga do vrata i on će: „Sad.”
Upitam ga: „Antarese, jesi li ti Isus?”
Izraz lica mu se potpuno promijenio.
Postao je vrlo ozbiljan i strog.
„Pablo, sjedni i reci mi što si vidio.”
Rekao sam mu sve što i vama.
„Da, ja sam doista Isus.
Ali Isus sam
u smislu u kojem je Isus inkarnacija Boga.
Pablo, ja sam Bog.
Sumnjaš li da sam ja Bog?”
„Ne. Upravo sam vidio da si Bog.
Očito znam da si Bog.”
I tad briznem u plač.
Antares mi kaže: „Pablo, ne brini se.
Ovo što ti se dogodilo tvoje je buđenje.
Probudio si se i uvidio istinu onog što se događa.
Inkarnirao sam se mnogo puta.
U nekim inkarnacijama svrha mi je bila da podučavam.
Kad sam bio Isus, došao sam podučavati. Isto i kao kad sam bio Buddha i Krišna.
U ovoj inkarnaciji nisam došao podučavati.
U ovoj inkarnaciji došao sam poraziti tamu.”
U godinama prije 2012.
počele su cirkulirati informacije preko društvenih mreža, Googlea
i neslužbenih kanala
da se bliži kraj svijeta.
Možda na Zemlji imamo još samo tri godine života
jer 21. prosinca 2012....
Prema drevnom kalendaru Maya
21. prosinca 2012.
bit će kraj svijeta.
Prosinac 2012.
Dan bez zore.
Sudar asteroida sa Zemljom
možda je katastrofa koja se predviđa drugim stihom iz Otkrivenja.
Je li svijetu kraj kao što predviđaju drevne kulture?
Počeo mi je otkrivati kontekst.
Pravi kontekst, u kojemu sam pozvan da pomognem.
Vodila se bitka između svijetla i tame
i ta se bitka bližila kraju.
A kraj će biti 21. prosinca 2012.
Zamislite osobu tako narušena samopoštovanja
da povjeruje guruu koji se pojavi i kaže:
„Spasit ćeš svijet.”
Odlučila sam mu vjerovati.
Mislila sam da nešto vidim i postupila sam u skladu s time.
I oni su vjerojatno mislili
da to vide.
Neki prije, a drugi poslije
odlučili su da ga moraju slijediti.
Kad sam se probudio, Antares mi je rekao:
„Član si najekskluzivnijeg kluba na svijetu.
Pripremi se
jer nismo tu radi zabave nego imamo ozbiljan posao.”
Promijenio je ton.
Više nije bio skroman, usredotočen učitelj blagoga glasa.
Zaoštrio je retoriku.
„Prvo morate znati
da neću tražiti usluge.
Davat ću naredbe.”
Obraća mi se tip koji je zapravo Bog.
„Naravno! Naređuj mi!”
U prva dva mjeseca dobio sam mnogo naredaba,
ali sitnih, znate?
Uvijek na granici onoga što možeš žrtvovati.
Recimo:
„Izbriši sve svoje fotografije.”
Fotografije
sinovljeva rođenja, sinovljeva djetinjstva.
Svoje fotografije!
LISTOPAD 2009.
U stanu sam imao malu sobu za svog sina.
Pola vremena živio je sa mnom.
Antares mi kaže: „Pablo, uselit ću se k tebi.”
„Sranje, učitelju Antares, ponizno shvaćam
da morate negdje stanovati,
ali imam odgovornost prema sinu
i mislim da imam tog sina s razlogom. Vjerujem da...”
„Što misliš, s kime razgovaraš?
Ne tražim od tebe neku sitnicu.
Naređujem ti, obavještavam te
da ću živjeti u toj sobi.
Sjeti se da razgovaraš s Bogom i sjeti se gdje ti je mjesto.”
Do tog časa nije bilo fizičkog nasilja.
Ali u njemu je bilo mnogo bijesa.
Bio je iscrpljen. Kao od izazova.
Ramón me stalno...
neću reći kažnjavao, nego izazivao.
Govorio bi: „Nisi fokusiran. Ne meditiraš.”
Antares u biti nije želio da ga itko dovodi u pitanje.
Htio je da disciplinirano izvršavaju njegove upute,
predaju mu sva svoja materijalna dobra,
sve što im je srcu drago,
i da potisnu osjećaje.
Antares nam je bio vođa.
Učitelj.
Duhovni vođa.
Smatrali smo se ratnicima
koji se bore sa sobom kako bi potisnuli ego.
Zato moramo izvršavati sve njegove naredbe.
Čak i ako ne želimo.
Život s njim vodio se po određenom protokolu.
Niste ga smjeli gledati u oči, niste ga smjeli dodirnuti.
Morali smo pročitati sve Castañedine knjige,
određene dijelove Biblije,
kloniti se ljudi koji još „spavaju”.
Morali smo se riješiti
što više materijalne svojine.
Morali smo brijati glavu
jer kosa akumulira negativnu energiju.
Smjeli smo nositi samo odjeću u boji, ništa crno.
Bilo je zabranjeno fućkati.
Više nisam smio fućkati ni pjevati.
Nismo smjeli skladati. Rekao bi: „Koji ti je vrag? Snimaš?
Radije mi pomozi da spasim svijet.”
Stvarao je ratnike.
Svaki ratnik trebao je postati besprijekoran i neumoljiv.
Prema Castañedinim knjigama, ratnik je
iznimno moćno biće.
Iznimno su moćni jer nemaju ego,
nisu ni za kog vezani,
nemaju bespotrebnih zemaljskih osjećaja.
Ne sabotiraju sami sebe moralom
koji je konstruiralo društvo.
Kad bismo odlučili nešto učinili,
više se nismo pitali
trebamo li to učiniti ili ne.
Bio je zvijer, jebote.
Tri su tipa bića: čista, nečista i mračna.
Čista bića uvijek su bila na svjetlu.
Nečista bića počinila su zločine protiv univerzalnih zakona
koje je ustanovio Bog tijekom stvaranja.
A mračna bića stvorio je Lucifer, vrag,
kako bi mogla voditi astralni rat.
Rekao je da majka jedne cure ima mračno nutarnje ja.
U očima sam joj vidio druge oči, metalne.
Razgovarao bih s tom osobom,
a istovremeno bih se u sebi
omatao svojim krilima, blokirao napade.
I vidio sam zmije crne energije kako izlaze iz nje.
Izvlačio sam ih i tjerao.
Nešto se zalijepilo za mene.
Neobavezno smo razgovarali, a ja...
Bilo je to stanje apsolutnog, konstantnog rata.
Jednom je prilikom Antares,
nakon što je uzeo ayahuascu,
ugledao Pablovu mačku
i rekao da je ukleta.
Živjeli smo u stanu
i moja je mačka postala skotna.
Antares se sav nakostriješio
i rekao: „Čovječe, je li tebi ovo igra?
Tko su nutarnja bića mačića koji će doći na svijet?
To bi lako mogao biti Luciferov napad.
Nutarnje ja mačora koji je oplodio tvoju mačku
možda je zaista Lucifer
koji namjerava uvesti pet mračnih bića
u moju kuću da me napadnu.
Da vidimo onda
što su ti mačići, Pablo.”
Pa je stavio moju mačku u plastičnu kutiju.
Čim ju je stavio onamo,
vidio sam kako iz moje mačke isijava oblak crne energije.
Pomislio sam: „Ovo je stvarno!” Kostriješila se dok se skupljala.
Jako se razbjesnila.
Odveo me na kanal San Carlos.
Izašao je iz auta,
otišao na most i bacio kutiju s mojom mačkom u rijeku.
Tad smo prvi put morali ubiti mračno biće.
U ožujku 2010.
odlučili smo promijeniti boravište
i preseliti se u Olmué.
OLMUÉ, ČILE
Preselili smo se iz grada gdje mi je živjela obitelj
i otišli živjeti dalje od njih.
Antaresovo objašnjenje zašto se moramo preseliti
bilo je da kuće imaju moć.
Kuća koju smo unajmili u Olmuéu imala je veću moć
od našeg prijašnjeg stana.
Tada su mi rekli da žele otvoriti iscjeliteljski centar u Olmuéu.
Zapravo, tad su me pitali
bih li im pozajmio novac za cijelu godinu najamnine
jer je tako jeftinije.
Put ratnika podrazumijevao je i umijeće zasjede.
To je zapravo strateška laž radi postizanja višeg cilja.
Predstavili su mi izvrsno razrađen poslovni plan.
To je bila prijevara.
Kao što smo morali čitati Castañedine knjige,
morali smo naučiti i umijeće zasjede. Vrebali smo sve one koji „spavaju”.
Poput Nea u Matrixu,
„spavačima” nismo mogli reći istinu.
Kako bismo mogli? Ne bi nas razumjeli.
Ako smo htjeli da se jednom probude, mogli smo ih samo
varati za njihovo vlastito dobro.
Platili su u roku jer je to bio dio plana.
Kad smo počeli skupa živjeti u toj kući,
smatrali smo se zajednicom.
Posvetili smo se stvaranju Produkcijske kuće Calypso
za audiovizualne sadržaje.
Prodavali smo sushi i organizirali samoiscjeliteljske seminare.
Na kraju nas je bilo šestero-sedmero
koji smo svi radili kako bismo zadovoljili Antaresove potrebe.
Antares nije pretjerano mnogo radio.
Baš naprotiv.
Morali su ga posluživati. Pablo ga je morao voditi u šetnju.
Stalno su ga masirali.
Antares nikad nije meo pod. Nije taknuo metlu.
Antares nije radio.
Njegov je posao bio da spasi čovječanstvo.
Njegov je zadatak bio da se bori s mrakom.
Njegov je posao bio da izdrži bol
od toga što mora nositi tamu u sebi.
Njegov je zadatak bio da preživi. Da ne umre.
Tako su čvrsto vjerovali u tu priču
da su sve vjerovali.
Šest, sedam, osam mjeseci
vjerovala sam da moram učiniti
sve što mi Antares naredi. Kao da...
Kao da nemam vlastitu volju. Kao da ne moram razmišljati
jer mi netko drugi govori što da radim.
Mogli biste reći:
„Čemu mi služi mozak?
Čemu mi služi srce?
Čemu mi služi volja?
Zašto sam slobodna
ako mi Bog nalaže sve što moram raditi?”
VELJAČA 2011.
Pablo me nazvao i rekao:
„Tijekom obreda
mora vas triput udariti u čakru.
To će vam donijeti veliko iscjeljenje.”
Prvo smo obrijali glavu.
Zatim je rekao: „Skinite se.”
Pa smo skinuli odjeću.
Onda nas je
triput udario u prvu čakru, ovamo.
Triput je udario štapom.
Naravno, boljelo je.
Više od straha osjećala sam krivnju.
Jer sam uvijek mislila da ne činim dovoljno za Ramóna.
Učinak je bio suprotan.
Umjesto da se vrati na staro,
još je iskrivljenije doživljavao stvarnost.
Mislila sam: „Suludo kako mu itko može vjerovati dok je u tom stanju.”
LISTOPAD 2011.
Naredio mi je da više ne smijem vidjeti sina.
„U životu više nemaš sina.
Žao mi je, znam koliko ga voliš,
ali do 2012. je još samo godina dana.
I tvoj zadatak,
budući da si sluga ove važne misije,
zahtijeva tvoju nepodijeljenu pozornost.
Trošiš previše energije na sina. Žao mi je.
Znam da će boljeti.
Ali
moraš nešto smisliti
da prevariš sinovljevu majku. Smisli neki izgovor...
da to bude trajno rješenje. Moraš ukloniti sina iz života.
Više ne smije dolaziti ovamo.”
Taj je mali bio zlatan.
Pablo je često dolazio. Viđao ga je svaka dva tjedna.
Vodio bi ga u Olmué.
Da sam znao što se događa u Olmuéu,
kosa bi mi se digla na glavi, ali nisam znao.
Nema riječi kojima bih opisao tu tugu.
Mislim da svatko tko ima djecu
može to shvatiti.
To me uništilo. To me potpuno uništilo.
Oduvijek sam htio biti tata.
Unatoč tome što sam bio glup i što sam imao mnogo problema,
bilo mi je važno da budem tata.
Bio sam u stanju stalne vjerske ekstaze,
apsolutne boli.
Ali mučeničke boli.
Ono, sve sam izgubio, sve me boli,
ali moram misliti na dugoročnu korist.
Tako da mi je to,
začudo, bio jedan od najsretnijih trenutaka u životu.
Kad sam plakao od sreće.
Antares se opet odlučio preseliti.
Ovog puta unajmili su kuću u Mantagui.
Ondje su vodili iscjeliteljske seminare. Dolazilo im je puno ljudi.
Ali samo je šačica koju bi odabrao Antares
smjela provoditi intimno vrijeme s grupom.
Samo su oni smjeli ulaziti u kuću.
To su bili trenuci sreće,
kad su osjećali pravu ekstazu.
U to su utkane ljubavne priče.
Pablo je bio s Natalijom, David s Pilar.
Među njima je postojao trend ljubavnih veza.
Bilo je to nešto kao pustolovina,
duhovno putovanje u paru.
Ali Antares je počeo preuzimati kontrolu čak i nad tim vezama.
U to sam vrijeme prekinula s Pablom
jer mu je Antares rekao da mora Carolini davati terapiju.
I zaljubio se u Carolinu.
Antares mu je naredio da bude s njom jer mu je ona srodna duša.
Što se veza tiče,
Antares je spajao ljude ili ih razdvajao kako bi mu se svidjelo.
Ili kako bi riješio sluge nečega što ih je ometalo.
Jedna od aktivnosti u zajednici
bila je takozvano „uzimanje”.
Antares bi uzimao ayahuascu.
Kad je uzeo ayahuascu, Antaresu je nutarnje ja naredilo
da Nataliju uzme za ženu.
Ramón mi je rekao da moram biti njegova žena.
Što je značilo da moramo biti u vezi.
A ta naredba došla je od njegovog nutarnjeg ja.
Dakle, bilo je neizbježno jer on je Bog.
Davao mi je ayahuascu tijekom tri noći.
Prve dvije noći govorila sam da ne želim biti s njim.
Ali treću noć Antares je rekao, ako ga ne poslušam,
njegovo nutarnje ja spalit će me živu na sudnji dan.
PROSINAC 2011.
I odjedanput...
situacija je počela izmicati kontroli.
Tada je ta djevojka, Natalia Guerra, zatrudnjela.
Mislim da je tad situacija izmaknula kontroli.
Mislim da je u tom trenutku priča...
zahirila.
Rekao je da ne može imati djecu
jer misija ove inkarnacije ne podrazumijeva djecu.
Misija je da spasi svijet.
Natalia je zatrudnjela.
Svi su ga pitali: „Što je sad to? Pa rekao si da ne možeš imati djecu.”
Antares je rekao: „Ne znam što se događa. Uzet ću ayahuascu.
Jer već dugo znam da se ovo ne smije dogoditi.
Dok ne doznam je li ovo dijete svijetlo ili mračno,
trudna Natalia ne može biti pod istim krovom.
Ako je nutarnje ja mračno,
ako me noću napadne, sve će pokvariti.
Nataliju moramo odvojiti u drugu kuću dok je trudna.”
Natalia je morala izdržati trudnoću
koju nije željela.
Usto,
morala je stalno lagati svojoj obitelji.
LIPANJ 2012.
LOS ANDES, ČILE
Rekao mi je da izmislim priču koju ću reći roditeljima
jer nitko ne smije znati da sam trudna.
A priča je bila da ću putovati po Južnoj Americi.
Antares je uzeo ayahuascu
i rekao da je saznao
da je djetetovo nutarnje ja
Lucifer.
Rekao je da bi
to dijete moglo u bilo kojem času dati život Luciferu
i da bi to bio trenutak klimaksa u spašavanju Zemlje.
Jer ako dijete da život Luciferu,
Antares će ga morati ubiti.
SANTIAGO, ČILE
Uvijek dođe do točke, što je meni čaroban trenutak,
kad nađeš osobu
koja će ti pokazati širu sliku.
U ovom slučaju
to je bila jedna anonimna žena.
Bila je zaštićeni svjedok.
Podnijela je prijavu
dok je sekta još djelovala.
KUĆA U LOS ANDESU, 2012.
Više se nije mogla nositi sa situacijom.
Bilo je prestresno, preopasno. Otišla je.
Otišla je znajući da je Natalia trudna,
znajući da Antares ubija štence.
Znala je koliko je sve intenzivno i suludo.
Otišla je na policiju i sve ispričala.
Htjela je upozoriti policiju
da bi se mogao dogoditi zločin.
Sestre Maríje del Pilar
obratile su se brigadi specijalne policije
sa zaštićenom svjedokinjom
koja nam je tom prilikom ispričala o sekti.
Dobili smo jasne informacije od svjedokinje.
Hitno je trebalo
saznati što se dogodilo s djetetom i Natalijom.
Kad su stigli,
Antares joj je rekao: „Ljubavi, moraš biti jaka.
Sve je ovo tvoja karma.
Možeš ti to.
Sad sve razumijem. Sad znam kako ću izliječiti svijet.
Ovo je dijete možda Lucifer. Uhvatio sam ga u zamku u tebi.”
Pokušali smo stvoriti odnos povjerenja i suradnje
s obiteljima članova sekte
pa smo razgovarali s Natalijinom majkom.
U tom je času mislila
da joj je kći u inozemstvu.
Rekli smo joj da nije
i da se Nataliji vjerojatno nešto dogodilo.
STUDENI 2012.
Mjesec dana prije Jesúsovog rođenja
rekao je: „Sve sam vidio. Sve je u redu.
Jesús će se roditi točno 18. prosinca.
nakon trudnoće od 10 mjeseci.” „Kako to misliš, 10 mjeseci?”
„Moje je dijete. To je čudo.
Rodit će se mjesec dana kasnije.”
Nutarnje ja naložilo mu je
da prije zadnje borbe protiv tame ode na jug u Colliguay.
Morali smo ga odvesti na odmor u Icalmu.
Morali smo ondje unajmiti kuću na tjedan dana.
Kad god sam pitala Antaresa
što ćemo učiniti ako Natalia rodi prije prosinca,
prekorio bi me.
U studenom je Natalia već dobila trudove.
„Propao sam. Nemoguće. Nutarnje ja mi je pokazalo.
Znači, nije mi to pokazalo nutarnje ja. Pokazala mi je tama.
To je napad. Moramo smisliti što ćemo.
Uzmite stvari, odlazimo za jedan sat.”
Idući dan počeo je beskrajni maraton.
Morao sam voziti 1400 km
kako bi Antares uzeo ayahuascu.
Nakon što sam vozio toliko kilometara,
morao sam cijelu noć uzimati ayahuascu.
Natalia je dotle imala trudove.
Bila sam u trudovima tri dana.
Antares je došao s ayahuascom.
Rekao mi je da se ne smije roditi ovdje nego na moćnome mjestu.
To je mjesto Colliguay.
COLLIGUAY, ČILE
Antaresu su bila važna mjesta.
Vjerovao je da neka imaju moć.
Na tom brdu u Colliguayu, u toj kolibi u Colliguayu,
doživio je svoje buđenje, svoje prosvjetljenje,
i ondje se proglasio učiteljem.
Dijete se moralo roditi u toj kolibi.
Vlasnik sam farme u Colliguayu.
Upoznali su me s tim dečkom.
Imao je svijetle oči.
Bio je simpatičan. Zvao se Ramón.
Bio je profesor glazbe.
Zamolio me da dolazi jedanput na godinu.
Rekao je da imam lijepu kuću
koja zrači divnom energijom.
I dopustio sam mu da dođe jedanput na godinu
i ondje boravi.
Bilo je oko 23 h.
Bilo je mračno.
Došli smo u kuću od ćerpiča
bez primjerenih uvjeta
za ikakav porod.
Nije bilo ni vode ni struje.
U kući smo bile
samo Natalia i ja.
Antares je naredio
da Natalia bude odjevena u tuniku Calypsa
koja joj je prekrivala cijelo tijelo osim očiju.
Trebali smo pokušati izvesti prirodan porođaj
pod golemim stresom.
Mama se ne može opustiti ako rađa u tim uvjetima.
Antares je viknuo Carolini da brzo izvadi bebu
jer ga snažno napada
i ima dvije glave.
Antares je zadužio Caro da poduzme potrebne mjere
bude li potreban carski rez.
Rekla sam da neću.
Da ne znam kako se radi carski rez.
Antares je insistirao na tome da joj razrežem trbuh.
Rekao je da će to on učiniti ako ja neću.
Natalia samo što se nije onesvijestila od bolova.
Bila je jako slaba.
Puls joj je bio vrlo slab.
Zato sam rekla Antaresu njegovim rječnikom
da ako učinim ono što mi naređuje,
ubit ću biće svjetla.
To je Antaresu bilo kao hladan tuš.
Rekao je: „Ne!
Taj me gad neće natjerati da ubijem jedno svoje biće svjetla!
Spasit ćemo Nataliju!”
Krenuli smo u bolnicu u Reñaci udaljenoj dva i pol sata vožnje.
Bili smo u Colliguayu,
15-ak kilometara makadamom do najbliže ceste.
Bili smo daleko, Bogu iza leđa.
COLLIGUAY, REÑACA
Nisam bila dobro.
Antares je vikao da se moram boriti.
Da ratnica uvijek daje više nego što može.
I da sam ja besprijekorna ratnica.
Jedina koja je spašena. Da je moje nutarnje ja sad čisto.
Nutarnje ja mi je čisto. Ako umrem, oživjet će me.
Morali smo izmisliti priču zašto smo došli
sa ženom u trudovima
koja nikad nije bila na pregledu.
Smislili smo priču
da smo našli tu djevojku
kako hoda sama u divljini.
Da je iz skupine hipija koji su htjeli prirodan porod, ali primalja nije došla.
Nešto se dogodilo, mi smo je pokupili i spasili.
Bili smo negdje na cesti za bolnicu.
Antares je izašao iz kamioneta i sakrio se.
Pablo nas je odveo na hitnu u Reñaci i otišao.
Natalia je bila odjevena samo u Calypsovu tuniku.
Nije imala donje rublje i bila je bosa.
Bila je prljava, blatna i krvava.
I ja sam bila u sličnom stanju.
To nikom nije zapelo za oko.
Ja sam samo htjela da pozovu policiju
kako bih im sve ispričala.
Tada je moglo sve završiti.
Ali ne.
Povjerovali su u priču.
Rodila je u 6.31 h ujutro. Imao je više od tri kilograma i bio je zdrav.
Nazvala ga je Jesús jer je Antares tako htio.
Dali su mi ga idući dan.
Oko 15.30 h.
Bilo je predivno jer...
Dojila sam ga i bio je to...
predivan osjećaj.
Borila sam se sama sa sobom.
Majčinski osjećaji veoma su jaki.
21. STUDENOG 2012.
Kad su otišli iz bolnice,
Natalia je htjela imati minimalan kontakt s djetetom
jer je bila...
u ratničkom raspoloženju.
U kući u Mantagui
Antares mi je obrijao glavu
i oprao me hladnom vodom.
Odveo me u dnevnu sobu i dao mi da slušam pjesmu.
Rekao mi je da mu je nutarnje ja reklo što da radi.
Rekla sam da me nije briga.
Rekao je: „Dijete drago, bit ćemo dobro.
Bit ćemo na svjetlu i bit ćemo slobodni.”
Razgovarao je sam sa sobom i stalno psovao.
„Nećeš me poraziti, jebote.
Znam kako te mogu pobijediti.”
Bilo je kao da razgovara s Luciferom, s Luciferovim bićem.
Carolina se zaključala.
Oko 15 h rekao nam je da moramo u Colliguay.
Josefina i Pablo
čekali su nas spremni da zapale vatru kada dođemo.
Ondje je bila stara latrina,
rupa široka metar s metar
i duboka možda dva metra.
Antares je u njoj zapalio vatru.
Oko 23 sata
natjerao nas je da uđemo u kamionet.
To je bio Karlin kamionet. I otišli smo duboko na farmu.
Pablo je vozio.
Ja sam bio odostraga s Carolinom i Pilar.
A na prednjem sjedalu
bila je Natalia s bebom.
U jednom času morali smo ostati s Natalijom u kamionetu
dok je on palio vatru.
Bila sam uznemirena i u pozadini sam čula Antaresov glas.
Nisam čula što govori, ali čula sam mu glas.
Čula sam pucketanje vatre i vidjela
sjaj vatre u daljini.
Onda je Pablo izašao i rekao:
„Čujte, ovo su naredbe.
Morate skinuti Jesúsu odjeću,
zavezati mu ruke i noge,
staviti mu čarapu u usta i zalijepiti mu traku preko očiju.”
Morali smo odvesti Jesúsa
na pola puta između kamioneta i vatre.
I ondje...
Antares mi je uzeo dijete
i Pablo me odveo što dalje.
U trenutku kad je Antares uzeo svog sina,
napokon nam je sinulo što će učiniti.
Antares je otišao onamo
da ubije sina.
23. STUDENOG 2012.
Tada je bilo prekasno da ga zaustavimo.
Takvi kakvi smo tada bili,
nismo ga bili u stanju spriječiti.
Na pola puta natrag do kamioneta
Natalia je briznula u plač.
Kad smo došli do kamioneta,
i ja sam zaplakao.
Plakala sam. Nisam mogla prestati plakati.
Bili smo dezorijentirani kao da nam je bomba eksplodirala kraj glave.
Nismo znali gdje smo.
Pogledao sam ravno prema kamionetu
i Antares se pojavio pred svjetlima s dvije kuhinjske rukavice.
Naredio mi je da ložim vatru da...
gori.
Došao sam do vatre
minutu nakon što je bacio sina u nju.
Iz vatre se nije čuo nikakav zvuk.
Oduvijek sam mislio da ga je ubio prije nego što ga je bacio u vatru.
Usto, to nam je jutro rekao
da mu damo najoštriji nož koji imamo.
Otišla sam Antaresu da saznam što se dogodilo.
Rekao je da me ne želi vidjeti.
Natalia je bila jako potresena. Znao sam koliko želi imati djecu.
Antares je zatražio Nataliju i Josefinu da nešto skuhaju.
Neki su jeli, neki nisu.
Antares je stalno ponavljao da se svijet počeo čistiti od tame.
I da sad zna zašto se dijete rodilo prije nego što mu je bilo vrijeme.
Rekao je da se dogovorimo kako ćemo spavati.
Manjkao nam je šator. Pitala sam Antaresa smijem li spavati u kamionetu.
U kamionetu sam briznula u plač
jer sam vidjela djetetovu odjeću.
Raspala sam se.
To vjerojatno
ne bih mogla da sam bila u šatoru
a da me ne prekore.
Osjetila sam silnu tugu, silnu bol.
Ali nisam to smjela pokazati jer je to samosažaljenje, a to je ego.
To nisam smjela pokazati.
Idući dan smo se probudili.
Antares je rekao:
„Morate u Viñu po drvo da napravimo namještaj.”
Nije rekao ni riječ o onom što je bilo.
Ništa.
Mjestu gdje je gorjela vatra
nismo se ni približili.
Bio je ratnički raspoložen:
„Hajde, još 21 dan do kraja svijeta.
Bit ćemo slobodni.
Sve će ovo završiti.”
Pomislili biste da će se grupa nakon te noći promijeniti,
da će nastati razdor ili da ćemo se razići.
Ali dogodilo se upravo suprotno.
Svi smo postali vrlo disciplinirani
i počeli razmišljati kao ratnici.
Kao da je ono što se dogodilo
bila samo još jedna bitka u ratu.
Intenzivna, teška bitka,
ali samo još jedna bitka u ratu.
Samo još jedna od mnogo bitaka koje smo vodili u protekloj godini.
Što se dogodilo?
Što se promijenilo...
Što se promijenilo u glavi
Ramóna ili Antares de la Luza
da pomisli
da će žrtvujući dijete staro tri dana
riješiti svjetske probleme?
Ostalo je još pet dana u studenom
i Antaresu je nutarnje ja naredilo
da 1. prosinca moramo početi živjeti ondje
i da moramo biti ondje do kraja. Ostalo nam je pet dana da pripremimo kuću
za 21 dan uzimanja ayahuasce.
Ako je to uopće moguće reći, Antares se još više oslobodio.
Antares je naredio meni i Carolini da budemo s njim.
To je negativno djelovalo na Carolinu.
Posljedica je bilo najgore kažnjavanje.
Antares je naredio najgore premlaćivanje koje sam u životu vidjela.
Morali smo stajati goli,
a on nas je tukao.
Prvo Caro.
Moja cura bila je sitna žena.
Bila je mršava.
Kurvin sin bio je visok kao ja, metar osamdeset i pet.
Napravio joj je otvorene rane na leđima.
Slomio joj je ruku jer je rukom pokušala zaštititi leđa.
Udario ju je po zapešću i slomio ga.
Taj lom nije liječila mjesec dana.
Udario je Caro jedanaest puta.
Onda je došao red na mene.
Prilikom šestog ili osmog udarca
vid mi se pomutio i sve mi se zacrnilo.
Prvo mi se zacrnilo, a onda sam izgubio svijest.
Rekao je: „Ustaj, gade, nismo gotovi!”
Rekao sam: „Oprosti” i pljusnuo se da ostanem budan.
I tako sam primio još dvadeset udaraca.
I na kraju sam mu zahvalio.
I sjeo sam.
Naredio nam je da se obučemo. Svi smo bili goli.
Kad sam rekla Antaresu da mi je slomio ruku,
rekao je: „Drago dijete, to je tvoja karma.
Zar ne vidiš da si luda?”
Rekla sam da vidim.
Bila sam sigurna da bi me mogao ubiti.
Zapitate se zašto nisu pobjegli
ako su im se događale takve strahote.
Pa, očito su bili uvjereni
da su Božji vojnici, da će svijetu doći kraj
i da je ovo zadnji korak koji moraju učiniti.
Pripremali smo se za kraj svijeta.
Antares je počeo uzimati ayahuascu prvi dan prosinca 2012.
Svaku noć.
To mu je trebalo donijeti prosvjetljenje
na dan 21. prosinca.
Ostatak zajednice, uključujući mene,
počeli smo uzimati ayahuascu
od 11. do 21. prosinca 2012.
Sve te seanse uzimanja ayahuasce i svi ti dani bili su beskrajna bitka.
Anđeli, krila, mačevi, demoni.
Bojišta puna vriske, krvi, pakla,
svjetla, nade...
Čisto ludilo.
To su bili zadnji dani svijeta.
Za mene 22. prosinca 2012. nije postojao.
Uglavnom, posljednjeg dana prolazili su sati.
Nitko nije...
Nitko nije gledao na sat.
Nitko ne gleda koliko je sati kad se bliži sudnji dan.
Bit će što će biti.
Ali vrijeme je prolazilo
i nije se dogodilo ništa.
Svi smo bili tiho.
I odjedanput
Antares kaže...
Prasne u smijeh i kaže:
„Idioti glupi, mislili ste da ćete nakon četiri godine predanog rada
uzaći i postići slobodu.
Kako ste naivni!
Ne ide to tako. Ne može se sve odmah promijeniti.
Moje nutarnje ja objasnilo mi je
da sloboda
neće doći odmah nego za tri mjeseca,
i to u Ekvadoru.”
Ponašao se kao da je sve u redu. Kao da je sve to velika šala.
To je bilo to. Završili smo s ayahuascom i otišli spavati.
Idući dan shvatio sam da je 22. prosinca 2012.,
a taj dan nikad nije trebao svanuti.
To je napokon stvorilo razdor u skupini.
Mozak kao da mi je govorio: „Stari, imam ugovor do 21. prosinca 2012.
A sad je 22.!”
Neki od nas zapitali su se što da sad radimo.
Svijet ipak nije završio!
Bili smo u dugovima do grla.
Morali smo živjeti dalje, a nismo imali novca.
Tog dana koji nije trebao postojati, 23. prosinca,
rekli smo obiteljima da ćemo provesti Božić s njima.
Jer sve je bila laž.
Rekao sam obitelji da ćemo ja i moja cura Caro biti s njima za Božić.
Rekla sam Pablu da više ne mogu
živjeti s Antaresom.
Ako mi naredi da mu opet budem žena,
ubit ću se.
Caro mi kaže:
„Pizda stalno govori o Isusu i apostolima,
da moramo biti kao apostoli i žrtvovati se,
ali apostoli su bili s Isusom iz ljubavi!
Ja sam ovdje iz straha.”
To je samo pojačalo sumnje koje sam i sam osjećao.
„Ako želimo otići, ne možemo živjeti u Santiagu. Moramo pobjeći.
Sakriti se na jugu, Bogu iza leđa.
Jer će nas pizda naći i ubiti.”
Kad su Pablo i Carolina pobjegli na jug, bili su paranoični.
Tjedan dana smo se skrivali u kući moje pomajke.
Odatle smo poslali mejlove članovima
da im kažemo da se ne vraćamo
i da Antaresu poručimo
da još vjerujemo u njega, ali ne možemo biti uz njega.
Natalia me nazove i kaže:
„Nadrapala sam.
S istražnom sam policijom.
Sve znaju.”
ISTRAŽNA POLICIJA
Natalia mi je tad poslala mejl na tajnu adresu koju sam joj dao:
„Pablo, imam problem.
Došla je policija, ispituju moju obitelj.
Pitaju gdje je dijete.
Pitaju što se događa, što je ovo.”
Rekla je: „Pitaju o sekti.”
Rekoh: „Ma daj, sekta su sotonistički gadovi s crnim kapuljačama
koji obožavaju vraga i masovno se ubijaju. Mi nismo sekta.”
Proguglam riječ „sekta”.
I počnem čitati.
Bio je u potpunosti opisan moj život u protekle četiri godine.
Bio sam u sekti.
To me šokiralo, jebote.
Sve je bila jebena laž.
I to dijete
nije bio Lucifer.
Nego samo dijete.
Sve se to promijenilo
kad su shvatili
da su bili...
Da je ubijeno dijete.
Dana 19. veljače Antares je otišao iz Čilea.
Jer im je Natalia Guerra rekla da je istražuje policija.
ZRAČNA LUKA
19. VELJAČE 2013.
Antares nije imao druge
jer je znao da će svi reći što se dogodilo s djetetom.
Morao je pobjeći u Peru.
Shvatili su da svatko od njih snosi određen dio odgovornosti.
Bar oni koji su bili prisutni u noći zločina.
Natalia je dala izjavu prije ostalih,
u stanju paranoje,
jer joj je bilo važno da progovori prije ostalih.
Da joj drugi član sekte
ne natovari odgovornost za nešto.
Došao sam u ured u kojem je Natalia bila s drugim inspektorom
i upitao je jesu li zaista spalili dijete.
Odgovorila je: „Jesmo.”
Ali nisam vidio nikakvo kajanje.
Ništa zbog čega bih povjerovao
da je zapravo...
Nije bilo suza, ničega.
Idući dan odveli smo je u Colliguay
i vidjeli rupu
u kojoj su spalili dijete.
Tada se slomila i plakala kao kišna godina.
Nisi je mogao utješiti.
Bilo mi je kao da su me polili hladnom vodom.
Rekli su: „To se dogodilo na vašoj farmi.”
Vrlo jednostavno.
Završio sam u bolnici jer sam doživio srčani udar.
Tu je.
- Je li? - Da.
Ostavi kako jest.
Najjači dokaz koji smo prikupili na poprištu
bio je fragment kosti.
Lijeva bočna kost djetetove zdjelice.
Na dan 23. studenog Pablo i Carolina odveli su dijete u bolnicu u Reñacu
na test kako bi se isključile genske bolesti.
To je obvezno za novorođenčad u Čileu.
Djetetu su uzeli pet kapi krvi.
I tih pet kapi krvi
bile su ključne za utvrđivanje što se dogodilo Jesúsu.
S pomoću njih utvrdili su poklapa li se djetetov DNK
s Antaresovim i Natalijinim.
Zahvaljujući tome
uspjeli smo dobiti naloge za uhićenje
svih preostalih članova sekte.
U 22.30 h Pablo me nazove
pogrebnim glasom.
Kaže mi: „Ti i mama morate sutra doći.
Morate.”
„Što se dogodilo?” „Ne mogu preko telefona.”
Tijekom leta nismo znali što bismo mislili.
U zračnoj luci dočekali su nas Pablo i Carolina.
Nisu bili svoji. Bili su ispijeni.
Ušli smo u Pablov Jeep.
Smirenim glasom Pablo mi je rekao:
„Prvo ću ti reći ono što je istina,
a onda ono što je laž.”
„Istina je da imamo ovaj Jeep.
Istina je da živimo u Caburgi,
u kući koju unajmljujemo.
Laž je sve ostalo što sam rekao u prošle četiri godine.”
Tada sam shvatio da se dogodilo nešto katastrofalno.
Bio je to nezamisliv događaj,
gori od ijednog poznatog zločina.
To je prvo žrtvovanje ljudi u našoj povijesti.
A žrtva je dječak koji je bio star samo tri dana.
Tada su shvatili da je vijest
već na svim TV programima
i da ih traži policija.
Vidjeli su svoja lica na plakatima.
Danas je uhićeno četvero članova vjerske sekte.
Optuženi su da su navodno spalili dijete staro dva dana
jer su mislili da je antikrist.
Rekao je: „Želim se predati.” Rekao sam: „Ali u Santiagu.”
To putovanje bilo je
veoma teško.
Veoma teško, jer je bilo puno
racionalnih odluka i emocija.
Stali bismo na crpki
i na vijestima vidjeli da nam je sin u bijegu.
Bilo je teško.
Pablo Undurraga,
od trenutka kad je izdan nalog za uhićenje
do trenutka kad se predao,
planirao je
što će reći u razgovoru s policijom.
Brigada je nazvala i rekla da se Pablo predao
i da ga moramo ispitati.
Otišao sam u policiju
i zatekao smirenog Pabla Undurragu.
„Zdravo. Ja sam Pablo Undurraga, osoba koju tražite.
Bio sam član colliguayske sekte.
Došao sam se predati.”
TRAVANJ 2013.
U 11 sati par je ušao u dvoranu istražnog pritvora u Quilpuéu.
Oboje su se ovaj vikend predali
nakon što su na vijestima vidjeli da ih traži policija.
Bilo je vrlo teško voditi to ispitivanje jer je on vrlo pametan muškarac
i mogao mi je dati mnogo informacija.
Znači, morali smo voditi ispitivanje u etapama i segmentirati ga
kako bismo shvatili procese koji su se događali u toj zajednici.
Optuženi su za sudjelovanje u ubojstvu djeteta starog dva dana
i smatra se da su oboje opasni za okolinu.
Njima je surovo manipulirao
perverzan, izopačen um.
PABLOV I CAROLININ ODVJETNIK
Nisu djelovali svojom voljom,
zbog čega ne mogu ponijeti breme odgovornosti za zločin.
Zbog navoda optuženih, osobito moje klijentice,
imam dojam da je njima manipulirala...
NATALIJIN ODVJETNIK
...osoba koja je trenutačno u bijegu.
Znamo da je otišao iz zemlje.
Otišao je u Peru i još se nije vratio.
U suradnji s Interpolom izdali smo međunarodni nalog za uhićenje.
CRVENA TJERALICA
Obavještajna skupina od 1500 peruanskih policajaca
traga za Antares de la Luzom.
Pretpostavlja se da je u Cuzcu.
Mislim da su me svi poticali da odem u Peru
jer su svi bili upleteni u zločin, a ja nisam.
Nisam znala u što se uplićem
i što ću zateći.
Ostali su ondje tjedan, tjedan i pol
i odmah otišli
u grad blizu Cuzca koji se zove Ollantaytambo.
Pjevao je. Svirao je svoje instrumente
i pjevao u barovima i restoranima.
I dobivao je napojnice.
Bio je pod velikim stresom, vrlo nasilan.
Jako se loše ponašao prema meni.
Tukao me štapom i zaključavao me.
Rekao mi je da ne mogu otići.
Nisam bio ondje.
Mislim da se prestrašila
i sjela na prvi avion za Santiago.
Vratila sam se
misleći da će se predati. Jer sam mu rekla da se preda.
Kad sam došla u Čile, u novinama je pisalo
da su našli Ramónovo tijelo.
Primili smo izvještaje da je u Cuzcu pronađeno tijelo.
Ovo je taj muškarac.
Ramón Gustavo Castillo Gaete star 35 godina
oduzeo si je život.
Mediji su različito opisali njegov tragičan kraj.
Prvo je ušlo troje djece.
Rekli su mi da izgleda kao lutka koja visi.
Kao što možete pretpostaviti, ostao je sam.
Pomislio je: „Ovo je kraj puta.
To je to.”
Izbjegao je posljedice svojih djela.
Ostavio je nas ostale da plaćamo umjesto njega.
Hladnoćom robota
dvoje glavnih krivaca
za žrtvovanje novorođenčeta u Colliguayu
danas su opisali tu sudbonosnu noć policiji na poprištu zločina.
Pablo Undurraga i Natalia Guerra Jequier
bili su na rekonstrukciji tog događaja.
Rekli su nam kako su pripremili dijete
za spaljivanje.
Izašli ste iz kamioneta. Vatra je već gorjela, točno?
Da.
Bio je ovdje i Antares mi je rekao da ga stavim tu.
Natalia je stavila Jesúsa ovamo.
Čim ga je stavila ovamo,
uhvatio sam je za ruku i otrčali smo onuda.
Za nas, policiju, bilo je vrlo važno da ustanovimo
ulogu svake osobe.
Tko je učinio što i kada.
Tako možemo rekonstruirati činjenice.
Tek smo počeli bacati granje na vatru. David je došao pet minuta poslije.
Antares mu je naredio
da stalno nosi granje da ne ponestane drva za potpalu.
Plamen je bio 20 cm viši od rupe u tlu.
Kad sam pogledao iznad plamena,
s pravim plamenom vidio sam pomiješan crni dim
koji je poprimio oblik glave crnog zmaja.
I odletio je.
Odletio je?
To ste vidjeli?
Da. Sad znam da je to bila halucinacija, ali vidio sam.
Takve su nam stvari bile normalne.
Bilo je ključno da shvatimo
koju je ulogu igrao svatko od njih u trenutku počinjenja zločina.
Ispričajte mi kako ste vezali dijete.
Ne mogu kidati vrpcu zubima.
Trgao ju je Pablo, a ja sam je motala djetetu oko nogu.
Onda mi je Pablo rekao da vežem ruke
pa smo to skupa učinili i Pablo je dovršio.
Nikad nisam mogla kidati zubima.
Da, ja sam kidao vrpcu.
- Aha. - Ona ne može zubima.
To je bilo u kontekstu toga
da svatko radi ono što može ovisno o razini svoje energije.
Imali smo stroge naredbe
da Jesúsa smiju dotaknuti
samo Natalia i Carolina.
Da, ali kad je Pablo dovršio posao, rekao je:
„Da niste rekle Antaresu jer ovo nismo besprijekorno učinili.”
Ne sjećam se što sam rekao.
Ali sjećam se da ga nisam dotaknuo.
Ali...
Mislim, kontekst je očito bio poremećen.
Ni jedno nije priznalo
da je vezalo bebu, zapušilo joj usta i prelijepilo oči.
Oboje okrivljavaju onog drugog.
Oboje su ušutkali bebu prije čina žrtvovanja.
Koliko shvaćam prema Pablovim riječima,
uzeo je zdravo za gotovo to
da svi znamo što će se taj dan dogoditi.
Ali ja moram reći da nisam imala informaciju
o tome što će se dogoditi.
Budući da sam bila opsjednuta,
nisam mogla dobiti nikakvo objašnjenje ni informaciju.
Naime, tako bi mi Jesúsovo nutarnje ja moglo nauditi,
recimo, natjerati me da se ubijem ili pobjegnem.
Zato nisam mogla dobiti nikakvu informaciju.
Jeste li vi išta vidjeli?
- Ne. - Ne.
Možda ne znate, ali Natalia je to danas potvrdila u iskazu.
Rekla je da je vidjela sjaj vatre.
- Ne, Carolina. - Pardon, Carolina.
Nije vidjela vatru, ali vidjela je sjaj vatre.
I čula je pucketanje vatre.
- Jeste li znali da Carolina vidi energiju? - Ne.
Vidi i auru. Mnogo je osjetljivija od nas.
Ja nisam vidio ništa. Vidite li onu kuću?
Kad si pomogao Pablu da baci kamenje,
dovezao si ga u tačkama?
Kamenje je bilo naslagano ovdje.
- Gdje je i sad? - Da.
Da završimo?
Hvala vam.
Idemo.
OPTUŽENI
Ovo je izvještaj od 22. travnja 2013.
GLAVNI TUŽILAC U QUILPUÉU
Taj sam se dan sastao s istražnom policijom
u svom uredu u Quilpuéu.
Došli su mi s tom informacijom
i informacijama skupljenima prije toga.
Koliko znam, dotad nije bilo sličnog slučaja u Čileu.
Ostatak istrage odnosio se
na utvrđivanje razine odgovornosti za zločin
i na to što ćemo s njima učiniti.
Morali smo utvrditi jesu li bili ludi,
pri zdravoj pameti ili negdje između.
Na temelju toga trebali smo odlučili o pravnim koracima.
Jedan argument koji je dala
većina odvjetnika članova sekte
bio je da su bili pod utjecajem razorne kontrole uma
i da u to doba nisu bili u stanju
svojom voljom odlučiti o tijeku događaja.
Jer su također bili
u tzv. „zajedničkom mističnom deliriju”.
Dogovor odvjetnika obrane
bio je da tvrde da su svi bili...
DOKTOR PRAVNE I FORENZIČKE PSIHOLOGIJE
hajmo reći žrtve
zajedničke psihoze
tzv. folie à deux, ludosti u dvoje.
To je strategija koja ima najviše mogućnosti:
tvrditi da nisu psihotični,
ali da su to bili za vrijeme tih događaja.
Pravnim rječnikom, nisu krivi.
Zakon pretpostavlja da su ljudi normalni, a ne ludi.
Zato svi moramo odgovarati
za svoje postupke kad je riječ o kaznenim deliktima.
Ako tvrdiš da je osoba pod istragom luda,
moraš to dokazati.
Na suđenju neće biti ključno jer li dijete umrlo
ili jesu li bili ondje u to vrijeme.
Suđenje će se vrtjeti oko dijagnoze zajedničke psihoze.
Sutkinjo, podrazumijeva se
da novi izvještaj u potpunosti potvrđuje prethodne zaključke.
Ovdje je riječ o mističnom deliriju, o mentalnom poremećaju.
Stoga ne mogu snositi posljedice svojih djela.
Svi psihijatri i psiholozi
zaključili su da su ovi ljudi bili psihički bolesni.
Znači, ne mogu se optužiti.
Suočili smo se s hrpom dokaza i izvještaja
koje je proizvela obrana i koji služe tomu
da operu članove sekte od bilo kakve odgovornosti.
Unatoč tomu što su odgovorni, nitko od njih neće dobiti zatvorsku kaznu.
Naravno, bili smo pod pritiskom.
Osjećali smo ga svaki dan.
Ročišta su stalno bila pod velikom pozornošću medija.
Ured tužioca nije imao izbora. Morao je analizirati
pozadinske informacije
da vidi jesu li podložne kritici ili skepsi ako se gledaju iz drugog kuta.
Na ovaj me slučaj pozvao tužitelj Juan Emilio Gatica.
PSIHIJATAR
Rekao je da želi razgovarati sa mnom.
Objasnio mi je o čemu je riječ.
Mislio sam da je važno odgovoriti
na pitanja koja je imao.
Htio je da pregledam
najvažnije optuženike, Nataliju Guerru i Pabla Undurragu.
Ali oni su odbili pregled.
Zato me zamolio da napravim metavještačenje.
Znači, da dam stručno mišljenje o stručnim mišljenjima o događajima.
DELIKT
Ako psihijatar postavlja dijagnozu o pacijentu,
a nije ga pregledao,
smatram da mu nedostaje elementarna etika.
Ovo je bilo pitanje: kad su Pablo i Natalia predali
dijete Antaresu, jesu li imali izbora?
Jesu li mogli ne dati mu dijete?
Mi smatramo da jesu. Da su imali izbora.
Jer iako su godinama
bili pod jarmom te osobe poznate pod imenom Antares,
znali su i bili su svjesni toga što će učiniti
od trenutka kad su odlučili odvesti Nataliju Guerru i sakriti je.
To je kontekst
u kojem postoje pravila.
Pravilo poslušnosti i niz drugih.
A vođa ima položaj božanstva.
I on manipulira ljudima.
I...
sprečava ih da imaju vlastito stajalište.
Zato možemo reći da im je narušen identitet.
Osoba ne može samostalno prosuđivati.
Doktor Otto Dörr rekao je: „Da.
Izgleda da se to zaista dogodilo.
Došlo je do zajedničkog psihičkog poremećaja.
Ali budući da nemamo priliku,
i nećemo je nikad imati,
ispitati Ramóna Castilla Gaetea
jer se ubio u Cuzcu, zar ne?
Više ne možemo utvrditi jesu li ovi ljudi
zaista samo izvršitelji ili sekundarni slučajevi
kojima je Ramón Castillo Gaete manipulirao.
Nismo htjeli da prođu nekažnjeno.
Ako ne bude kazne, dakle, ako se bude smatralo da nisu kazneno odgovorni
za ono što su učinili, to će biti zato što smo sto posto uvjereni
da su ti ljudi bili mentalno poremećeni.
Međutim, dok sam analizirao izvještaje,
uspio sam
doći do prvog argumenta
koji je donekle potkopavao izvještaje.
Izvještaji su navodili
da se dijagnoza zajedničke psihoze treba odbaciti
kad god se epizoda o kojoj je riječ
događa u kontekstu konzumacije droge,
alkohola ili nekog drugog stimulansa.
A to je bio slučaj.
OŽUJAK 2017.
Činjenice su nas navele da razmislimo je li bila riječ o smanjenoj ubrojivosti,
te do kojeg stupnja nisu bili u stanju
razumno odlučivati prilikom počinjenja kaznenih djela,
zbog čega ne bi bili kazneno odgovorni ili bi imali pravo na umanjenu kaznu.
Do koje mjere pravosuđe može prihvatiti psihijatrijske teorije
o zajedničkom mističnom deliriju
kako bi njezine sudionike razriješilo odgovornosti
od zločina protiv ljudskih prava?
Smatramo da, prema zakonu,
optuženici Guerra i Undurraga
ne zaslužuju alternativne kazne.
Na kraju je Pablu i Nataliji izrečena kazna od pet godina,
a ostalima tri godine za sudioništvo.
Moram li se opredijeliti je li netko kriv ili nije,
nekog ću smatrati krivim, a nekog ne.
Tu onda nedostaje analiza kompleksnosti situacije.
Smatram da je ovo, psihijatrijski gledano, bilo nepravedno.
Glavna optužena Natalia Guerra, majka ubijenog djeteta,
ne odslužuje zatvorsku kaznu
i u bijegu je već sedam mjeseci.
Policija istražuje i pokušava je naći.
Pustila je kosu i obojila je. Skrivala se u kući da je ne prepoznaju.
Međutim, zahvaljujući papiru koji je bacila u smeće
istražna policija napokon ju je locirala.
Ruke u vis!
Ne miči se!
Ruke u vis!
Ne miči se!
Dolazim onamo.
Na tlo!
Ruke u vis, na glavu.
Pokušala je pobjeći, ali policija ju je opkolila.
Natalia Guerra predana je žandarmeriji.
Zatvorena je
u ženskoj kaznionici u San Joaqińu.
Po mom osobnom mišljenju,
ne mišljenju PDI-ja, Ureda tužioca ili sudaca,
svatko od članova sekte zaslužuje doživotnu kaznu
bez obzira na stupanj sudjelovanja.
Jer smatram da je to bilo bespomoćno ljudsko biće.
Kao društvo moramo se pobrinuti
da te žrtve, jer oni jesu žrtve,
budu shvaćene.
Trebali bismo se s njihovim obiteljima zapitati što se dogodilo.
Koja je naša uloga u ovako dramatičnim događajima?
Samo trenutak, molim vas.
Strpljenja,
molim vas.
Teško se reintegrirati.
Ljudi su mi rekli da se odselim u inozemstvo, promijenim ime.
Proces reintegracije u normalan život,
da ne pošalješ sve kvragu, da se ne odaš drogama
i živiš kod roditelja ili u špilji,
težak je.
Znali su mi reći: „Ja bih se ubio.”
Ali ja se ne smijem ubiti. Moje me dijete treba.
O destruktivnoj kontroli uma ne zna se ništa,
a stvara sotonske scenarije.
Dakle,
moram se uklopiti u društvo koje me se užasava.
I to s pravom!
Teško je htjeti se ponovno uklopiti u ekosustav
u kojem te neke komponente aktivno napadaju.
I ne žele da se uklopiš. Žele da se ubiješ.
Budući da smo mi najgori ljudi na svijetu,
ljudi smatraju opravdanim da ti pokažu najgore od sebe
bez posljedica.
Deset godina poslije uništen sam. Više se ne želim boriti.
Želio bih da mogu živjeti i raditi u miru.
Ali ako stalno moramo tražiti oprost što smo živi,
teško je živjeti u miru.
COLLIGUAY, ČILE
Ne shvaćam. Mrzim o tome govoriti
jer kad god o tome govorim,
teško mi je.
Što se tiče kuće u Colliguayu,
srušit ćemo je
da više nema uspomena na tu katastrofu.
Sekte se ne pojave ni iz čega.
Sekte su reakcija ili odgovor
na nešto što se događa u društvu.
Postoji velika praznina
i golema potreba za pripadanjem.
Konstantno smo okruženi
raznovrsnim utjecajima koji nam prikazuju savršen svijet,
ali zlonamjerno skrivaju mehanizme kontrole uma.
PABLO UNDURRAGA ODSLUŽIO JE DVOGODIŠNJU ZATVORSKU KAZNU
I UVJETNO JE PUŠTEN 2019.
NATALIA GUERRA ODSLUŽILA JE DVOGODIŠNJU ZATVORSKU KAZNU
I UVJETNO JE PUŠTENA 2021.
OSTALI ČLANOVI SEKTE
SLUŽILI SU UVJETNU KAZNU.
SAD SU SVI NA SLOBODI
I U POSTUPKU SU REINTEGRACIJE U DRUŠTVO.
Prijevod titlova: Petra Matić