Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
A börtönben kódok vannak,
amik a bűncselekmények rangsorolására szolgálnak,
azaz, hogy mennyire elfogadottak a börtönlakók körében.
És ha egy bűncselekmény túl súlyos vagy túl ocsmány,
halálra vagy ítélve, ahogy mondani szokás.
Ha valaki olyan szinten halálra van ítélve, mint én,
a nagyfőnök felelőssége,
hogy alkalomadtán kinyírja.
És engem az összes rab és a börtönőrök fele ki akart nyírni.
Ami szerintem normális reakció.
De
egyszer sem éreztem magam akkora veszélyben,
mint a szektában megszámlálhatatlanszor.
A börtön durvasága meg sem közelítette
a szektán belüli rabszolgaság durvaságát.
A szekta hét, Santiagói börtönökben fogva tartott tagja
állandó őrizet alatt áll, hogy megelőzzék az ellenük intézett esetleges támadásokat.
Miért nem beszél?
Szörnyű, felfoghatatlan esemény volt,
rosszabb, mint bármely eddigi bűncselekmény.
A Chilei Nyomozó Hatóság szerint ez az első emberáldozat Chilében.
Ezt hallgassák! Azért, hogy megelőzzék a világvégét.
Olyan szörnyű bűntény,
hogy senki sem akar a mélyére ásni.
Nem felindulásból elkövetett bűntett volt.
Nem is kocsilopás miatt történt.
A világ megmentése volt a cél.
Általában nem szeretek mesélni róla,
mert az emberek nem értik, milyen szörnyű is volt valójában.
Ha elmesélném a teljes igazságot,
te is kiakadnál.
ANTARES DE LA LUZ: KÖZEL A VÉG
Verónica Foxley vagyok, újságíró.
A karrierem elmúlt 30 évét az oknyomozó újságírásnak szenteltem.
Mindig is a rendőrségi újságírás volt a kedvencem.
A bűnügyi történetek sokat elárulnak az emberek állapotáról.
Az emberi elme...
törékenységéről...
ÚJSÁGÍRÓ, ANTARES DE LA LUZ ÉLETRAJZÍRÓJA
a felfedezésre váró titkokról, amelyek segítik megérteni
a bűncselekmény elkövetésének okát.
És főleg ebben az ügyben, amikor egy szektáról van szó,
az elején legfőképpen az indíték érdekelt.
Az indíték a világ megmentése volt.
Ekkor érzi azt az ember, hogy ez kész téboly, aminek érdemes utánajárni.
VALAHOL DÉL-CHILÉBEN
Soha életemben nem voltam olyan boldog, mint amikor beléptem a szektába.
A COLLIGUAYI SZEKTA EGYKORI TAGJA
Olyan emberekből álltunk,
akik ráébredtek,
hogy
a nagyobb jót kell szolgálniuk.
A fényt, a szeretetet, és meg kell tisztítaniuk a világot.
Befogadtak.
Elfogadtak önmagamnak.
Előtte sosem tartoztam sehová.
A CHILEI NYOMOZÓ HATÓSÁG KÖZPONTJA
Emlékszem, decemberben megkereste a Brigádot...
A KÜLÖNLEGES NYOMOZÓBRIGÁD VEZETŐHELYETTESE (2009-2014)
egy ember, ebben az esetben egy nő családja,
akik azt állították,
a testvérük egy szekta tagja.
Chilében a szektatörvény
kimondja, hogy senki sem diszkriminálható a vallási nézetei miatt.
- Erre! - Hátul.
Mivel nincsenek korlátozások,
a szekták utáni nyomozás is bonyolultabb.
Keresd tovább!
Gyerünk!
Hé, pajti!
Royal! Nézzük meg ezt!
Új bűncselekmény volt ez az egység összes nyomozója számára.
Nem volt kellő tudásunk. Keveset tudtunk a szekták utáni nyomozásról.
Azért nyomozhattunk a colliguayi szekta után,
mert ayahuascát csempésztek Peruból Chilébe.
Minden megváltozott, amikor kiderült, hogy gyilkosság is történt.
Megvizsgáltuk,
hogy ezek emberi csontok-e.
Értem. Pozitív lett?
Megvárjuk az ügyészt, és elkezdjük az átvilágítást.
Szörnyű gyilkosság.
2013 áprilisában felhívott a Santiagói Fővárosi Főügyészség...
QUILPUÉ FŐÜGYÉSZE (2011-2016)
és értesített, hogy átadnak egy jelentős ügyet
a quilpuéi ügyészségnek.
És hogy több információt kapok majd az ügyet vezető szervtől,
a Chilei Nyomozó Hatóságtól.
A santiagói rendőrség 2012 végén indította el a nyomozást,
mely során emberi maradványokat találtak Colliguayban,
ami nagyjából egybeesett
a szektáról kapott első információkkal.
Az ügyész azonnal elfogatóparancsot adott ki
a colliguayi szekta tagjai ellen.
Az emberi brutalitás ebben az ügyben hatott rám
leginkább.
Megbánta?
Megbánta, hogy szektatag volt?
Kihívást jelentett számunkra,
mert nem tudtuk, hogyan kezeljünk egy precedens nélküli ügyet.
Az én feladatom volt a fiatalok kihallgatása.
A CHILEI NYOMOZÓ HATÓSÁG NYOMOZÓJA
Összetett feladat volt.
A PERBEN RÉSZTVEVŐK TANÚVALLOMÁSAI
AZ ÜGY HIVATALOS IRATAI ALAPJÁN KERÜLTEK REKONSTRUÁLÁSRA.
AZ EGYÉRTELMŰSÉG ÉRDEKÉBEN NÉHÁNY VALLOMÁS LEEGYSZERŰSÍTÉSRE KERÜLT.
David Pastén Rojas.
A COLLIGUAYI SZEKTA EGYKORI TAGJA
Ezek az emberek
évekig Antares uralmának áldozatai voltak.
Carolina Vargas San Martín, 15...
És ez a fenyegetéssé fajuló, majd félelmet keltő elnyomás...
Pablo Undurraga Atria.
...tartotta össze őket.
Josefina Isabel López Núñez.
Natalia Guerra Jequier.
A COLLIGUAYI SZEKTA EGYKORI TAGJA
María del Pilar Álvarez Fuenzalida.
Legjobban Pablo Undurraga,
a szektacsoport másodvezetője...
Karla Franchy Arana.
...rettegett.
Addig nagyon magányos voltam.
Majd hirtelen családra leltem. Egy csettintésre.
Olyanokra, akik szerettek, és akarták, hogy ott legyek.
Pablo nagyon boldog gyerek volt,
szerette a természetet.
Az iskolakezdésig nagyon boldog volt...
PABLO UNDURRAGA APJA
harmadikig vagy negyedikig.
Az általános iskolában végzetes kombináció volt
az apró termete,
a fogszabályzó és a szemüveg, és hogy nem focizott.
Most tényleg.
Tökéletes áldozata volt a zaklatásnak.
Egész nap rajzoltam, szerettem tanulni,
jó jegyeim voltak.
Rohadt tökéletes célpont voltam.
Igazságtalannak éreztem.
Annyira feldühített, hogy nem értettem, miért zaklatnak.
Akkor még nem tudtam azt, amit ma.
Nagyon dühös voltam, és frusztrált,
rengeteg érzelemmel, amit nem tudtam kezelni.
Tizennyolc éves koromra súlyosan depressziós lettem.
Végül a gimi vége felé
már nem próbáltam beilleszkedni,
inkább máshol kerestem barátokat.
Alig vártam, hogy otthagyjam a sulit, aztán egyetemre mentem.
Felfedeztem a zenét.
Énekeltem egy bandában.
Rájöttem, hogy a zene segít, és beleszerettem.
Lassanként normálisabb kapcsolataim lettek.
Elkezdtem randizni,
igazi barátokat szereztem.
Míg végül
megismertem a legidősebb fiam anyját.
A fiam most 16 éves.
Huszonhárom évesen tudtam meg, hogy apa leszek,
és 24 évesen lettem az.
Az emberek azt hiszik, 24 évesen felnőtt vagy.
Az igazolványom szerint az is voltam.
De érzelmileg nem.
Magamra néztem, és úgy éreztem, szét vagyok csúszva,
és össze kell kapnom magam.
Jó apja akartam lenni a fiamnak,
és azt akartam, hogy a világ is jó hely legyen.
Kis lépés az embernek...
Klímaváltozás, erdőirtás,
felgyorsult népességnövekedés...
Felrobbant a Deepwater Horizon olajfúrótorony.
Kétszáztizennégy embert tartóztattak le...
Mindent meg kell tennünk, hogy megállítsuk a terrort.
...a csapatok készenlétben állnak.
Az amerikai hadsereg megkezdte a csapásokat...
Az a Világkereskedelmi Központ?
Azt mondják, lezuhant egy repülő.
Hinni kezdtem mindabban, amit ígértek nekem.
Reikit tanultam, temazcalba jártam, a buddhizmusról olvastam,
és bármiről a katolikus valláson kívül.
Egy nap a reiki mesterem azt mondta, tökéletes workshopot talált számomra,
ami ráadásul közel is volt hozzám.
Hát elmentem.
Nem tudtam, miről lesz szó. Ott ismertem meg Antarest.
Mielőtt felvette az Antares de la Luz nevet,
Ramón Castillo Gaetének hívták.
Munkásosztálybeli gyerek volt
Peñalolénből,
focizott,
voltak barátai a környéken, bringázott,
gyerekeket tanított Lo Hermidában, és politikailag elkötelezett volt.
Egy fiatal, aki zenét tanult.
Imádta az andoki zenét.
Játszott egy Amaru nevű zenekarban.
És nagyon jó zenész volt.
Klarinétozott, szaxofonozott és charangózott.
RAMÓN CASTILLO GAETE NAGYBÁTYJA
Csodáltam Antarest, vagyis Ramónt.
Képes volt felismerni mások szükségleteit...
ANTARES EGYKORI KÖVETŐJE
és segíteni nekik.
Ramón Castillo Gaete nagyon fiatal korától
fájdalmat érzett a testében.
Ez mozgásképtelenné tette, sokat szenvedett tőle,
és éjjel sem tudott aludni.
Azt mondta, annyira fáj neki,
hogy inkább meghalna.
Azt mondta, ayahuascát fog inni,
mert egyszer már próbálta két évvel azelőtt,
és jót tett neki.
Két-három órán át nem érzett fájdalmat.
És számára ez hihetetlen volt.
Sokakhoz hasonlóan Ramón Castillo is megfordult nálam.
SÁMÁN
Akkoriban heti szertartásokat tartottam.
Másokhoz hasonlóan ő is orvosságot keresett.
Szertartást tartottunk.
Ramón itt volt,
ott meg a szertartás vezetője.
Behunytam a szemem.
És onnan, ahol tudtam, hogy Ramón ül,
elkezdtem érezni a fényt.
Több ezer növény van a dzsungelben.
Minden növény orvosság. Minden növénynek lelke van.
És az ayahuasca olyan, mint az egész világ szintézise,
mintha minden növényből tartalmazna egy keveset.
Bizonyos értelemben ebben a két növényben egyesülnek:
a chacrunában és az ayahuascában.
És a főzésük által juthatunk el a bölcsességhez.
Sok célja van,
de a legfontosabb a gyógyítás
és a tudatosság.
Miután párszor kipróbálta,
azt mondta, kényelmetlen neki, hogy Ramónnak szólítjuk,
hívjuk inkább Antaresnek.
Az ayahuasca bizonyítottan számos módon segíthet,
de a legközvetlenebb hatása, hogy tudatába kerülsz önmagadnak.
Ramón Castillo Antares de la Luznak nevezte el magát...
2007. DECEMBER
...ami a Skorpió csillagkép legfényesebb csillagára utal.
Az akkori párjával és egy barátjával,
akiket nevezhetünk az első követőinek,
elmentek egy Szivárvány nevű összejövetelre.
Ott olyanokkal találkoztak, akik hasonló útra léptek.
Nagyon nyitott voltam...
ANTARES DE LA LUZ EGYKORI KÖVETŐJE
és fogékony.
Az akkori élményeimből három ember rémlik.
Az egyik Ramón nagyon hosszú szakállal,
aki egy sziklán ült a folyó közepén.
Azt kérték, üljek le velük meditálni.
„Mutatunk egy meditációt.”
Megmutatták,
és megdöbbentem.
„Mi ez az érzés?”
Másodszor járt a Szivárvány Közösségben.
Két másik emberrel jött.
ANTARES DE LA LUZ EGYKORI KÖVETŐJE
Lassan kialakított egy csoportot, akikkel közösen meditált.
Emlékszem, volt ott egy nagy folyó.
Egy nap a folyó mentén sétáltam,
és láttam őket meditálni.
Odamentem.
Ez kulcsfontosságú pillanat volt, amikor mind közel kerültünk egymáshoz.
Olyasmit éreztem magamban, amit mások nem érthetnek.
Antares de la Luz vonzotta az embereket.
Ennek több oka is volt.
Mindenekelőtt a külseje. Elég magas volt,
és impozáns testalkatú.
Lenyűgöző volt a megjelenése. Különbözött másoktól.
Egy tanító hangjával, kiállásával,
szakállával és kopasz fejével rendelkezett.
Önbizalma
a saját filozófiája terén
másoknak is önbizalmat adott.
Szerelmes voltam belé.
Nem azért voltam vele, mert megkért rá,
hanem mert annyira szerettem.
Antares más befolyásos emberekkel érkezett,
akik már haladóbbnak számítottak.
Felsőbbrendűnek.
Ott volt a reiki mesterem és egy másik mester is. Olyanok, akik igazi
nagyágyúnak tűntek.
És mind óriási tisztelettel néztek fel Antaresre.
Ő teljes mértékben megtestesítette egy tanítóról alkotott képemet.
Nagy tudással bírt,
amit úgy tanult és magolt be.
És mindezt egy utánzattá vagy spirituális kollázzsá gyúrta.
Sokat beszélt Carlos Castanedáról,
a maja próféciáról...
ANTARES DE LA LUZ EGYKORI KÖVETŐJE
és Viracocháról.
A szeminárium résztvevőinek
minden kérdésére
egy rendkívül vonzó ember felelt.
És a válasz mindig valamilyen idézet volt,
mindig különleges jelentéssel bírt,
és információforrás volt.
Carlos Castaneda.
Don Juan tanításai.
Ikonikus volt a hippik idejében
az Egyesült Államokban.
Az 1960-as években
Carlos Castaneda
az amerikai őslakosok ősi rituáléit tanulmányozta.
Megdöbbentette a modern antropológiát, majd önjelölt sámán lett belőle.
Carlos Castaneda az amerikai ellenkultúra guruja volt.
Filmrendezőket, írókat és zenészeket egyaránt megihletett.
Akkoriban nagyon befolyásos volt.
Az univerzum teljessége csak érzékelés. Ahogyan a dolgokat érzékeljük.
Nincsenek tények, csak értelmezések.
CARLOS CASTANEDA HANGJA
Ramón
másokhoz hasonlóan
sokat olvasott.
Úgy gondolta, az az életcélja,
hogy segítsen másoknak.
2009. JANUÁR
A workshop öt perc után teljesen magába szippantott.
Olyan eszközöket kínált, amiket kerestem. Felébresztette a belső ént.
A csakrák aktiválásáról és a belső énről szólt.
Lótuszülésbe ültetett,
és vezetett meditációt tartott.
El kellett képzelnünk, hogy a lépcsőn lesétálva egy ajtóhoz érünk.
Képzeljetek el
egy ereszkedő lépcsőt!
Egy ajtóhoz érünk.
Egy dobozt helyezek a bal oldalatokra.
„A dobozban van egy arany kulcs. Vegyétek fel,
és nyissátok ki vele a lépcső alján található ajtót!”
Nyissátok ki az ajtót!
Lépjetek be!
„Most új helyen vagytok, itt lakozik a belső énetek.”
Próbáljátok megölelni a belső éneteket!
Olyan volt, mintha egy testet ölelnék, majd elöntött a felszabadultság érzése.
Mindig azt sugallta,
hogy akkor találjuk meg a válaszokat, ha együttműködünk a belső énünkkel.
És a válaszok megismerése attól függ, mennyire vagyunk fegyelmezettek
és hajlandóak
az igazság meglelésére.
Úgy éreztem, a valódi tudás megismerésének küszöbén állok.
A mély igazságokénak. A létezés értelmének.
Úgy hittem, ez lehet a válasz arra, miért voltam olyan sokáig depressziós.
Kezdtem jobban lenni.
Egy évig jártam Pablo Undurragával.
RÉSZLETEK A NYOMOZATI AKTÁBÓL
A kapcsolatunk színtiszta kínszenvedés volt.
Gyűlöltem, hogy marihuánát szívott.
Szakítottunk, és három hónapig külön voltunk.
Miután újra összejöttünk,
elmesélte, hogy részt vett egy öngyógyító szemináriumon,
ami sokat segített neki, és már nem szorong.
PABLO LAKÁSA
Pablo bizonyos értelemben mágnesként vonzotta
a barátait és szeretteit,
hogy legyenek szektatagok.
Megkérte David Pastént, hogy lakjon vele
a Calle de los Militares-i lakásában.
Sokat változott a viselkedése.
RÉSZLETEK A NYOMOZATI AKTÁBÓL
Észrevettem, mennyire csodálja Antarest.
David Pastén bemutatta őt a barátnőjének, Pilarnak.
Így kialakult egy, a barátaiból álló csoport körülötte.
Jobb lett az életem.
Azt akartam, hogy a legjobb barátom,
a barátnőm és mindenki átélje ezt,
és rátaláljon erre a valódi eszközre.
Pablo átesett az ébredésen,
és ő lett az egyik legfegyelmezettebb katona.
Az ébredés fordulópont volt.
Ekkor lett valakiből igazán tag.
Az ébredés az a pillanat, amikor rájössz,
hogy Antares
Isten megtestesülése, hogy a belső énje maga Isten.
Egyszer összehozott mindannyiunkat.
Úgy tízen meditáltunk.
Azt mondta, nagy híre van,
és szeretné, ha látnánk.
Emlékszem, ittunk egy kis ayahuascát,
majd meditáltunk.
A workshop előtt Antares arra kért, üljek hátra,
szívjam magamba az energiát, amit felém sugároz,
és a belső énem elárulja a nevét. Beléptem a belső énembe.
Mindenki a gyakorlatot csinálta, miközben Antares körbejárt.
A szemem csukva volt, és Antares így szólt:
„Most kérdezd meg tőle, ki vagyok!”
Emlékszem,
láttam egy hatalmas lényt,
aki energiát sugárzott a teremben.
És amikor azt kérdezte,
tudjuk-e, ki ő,
mintha...
Mintha mind válaszolni akartunk volna, de mégse.
Valami megnyílt az elmémben.
És sok
egymást követő látomást láttam. Mindegyik nagyon intenzív volt.
Két-három másodperces felvillanások voltak különböző időpontokból,
más-más ruhákkal, más korszakokból és helyzetekből.
Sok öngyilkosságot láttam. Olyan érzéseket láttam...
Mintha eltört volna a nyakam, a karom,
és sok gyötrelmet, bánatot,
fájdalmat
és szégyent.
Majd felbukkant
egy képsor.
Valamiféle bibliai jelenetet láttam.
Sokan voltak ott.
Valaki háttal állt nekem a tömeg közepén.
És ragyogott.
Majd megfordult,
és Antares nézett rám.
A testtartását Jézus képéhez társítottam.
Véget ért a workshop,
és Antares megkérdezte, mit mondott a belső énem.
Azt feleltem, sok mindent, és még meg kell emésztenem, de majd elmondom.
Megígértem Antaresnek, hogy a workshop után hazaviszem.
Végig csendben voltam.
Elkísértem az ajtóig, ahol azt mondta: „Most.”
Megkérdeztem, ő-e Jézus.
Megváltozott az arca, az arckifejezése.
Komoly lett, és megkeményedtek a vonásai.
„Ülj le, Pablo, és mondd el, mit láttál!”
És én mindent elmeséltem.
„Az az igazság, hogy én vagyok Jézus.”
De olyan értelemben,
hogy Jézus is Isten megtestesülése volt.”
„Valójában én vagyok Isten.”
„Kételkedsz benne?”
„Nem, hisz láttam, hogy az vagy.
Tudom, hogy te vagy Isten.”
És, baszki, sírva fakadtam.
Antares azt mondta, ne féljek,
ami velem történt, azt ébredésnek hívják.
„Ráébredtél az igazságra.
Sok megtestesülésem volt már.
Némelyik célja a tanítás volt. Jézusként például tanítani jöttem.
Buddhaként és Krisnaként is tanítottam.
De ebben a megtestesülésemben nem ez a célom,
hanem a sötétség legyőzése.
A 2012 előtti években
olyan információk kezdtek keringeni a közösségi médián, a Google-ön
és más nem hivatalos csatornákon,
hogy közeleg a világvége.
Lehet, hogy csak három évünk maradt a földön,
mert 2012. december 21-én...
Az ősi maja naptár szerint
2012. december 21-én
eljön a világvége.
2012 decembere, a nap, amely nem látja meg a hajnalt.
Talán egy aszteroida és a Föld összeütközése
lesz az az esemény, amit megjósoltak a Jelenések könyvében.
Eljön a világvége, ahogy az ősi kultúrák megjósolták?
Lassan felfedte előttem az összefüggést.
A valódi összefüggést,
ami miatt segítségül hívtak.
Harc dúlt a fény és a sötétség között,
amely a végéhez közeledett.
Ez volt 2012. december 21.
Képzelj el valakit, akinek megtépázták az önbecsülését,
majd hirtelen az útjába akad egy guru, aki azt mondja:
„Te mented meg a világot.”
Úgy döntöttem, hiszek neki.
Elhittem, hogy láttam, és úgy döntöttem e szerint cselekszem.
Valószínűleg ők is elhitték, hogy látták.
Egyesek előbb, mások később döntöttek úgy, hogy követniük kell őt.
Az ébredésem után Antares azt mondta,
csatlakoztam a világ legexkluzívabb klubjához,
de készüljek fel,
mert ez a klub nem móka és kacagás, hanem kemény munka.
Megváltozott a hangja.
A tartózkodó, összeszedett és halk szavú tanítóból
nyers ember lett.
„Először is tudnod kell,
hogy nem szívességet kérek,
hanem parancsolok.”
Végül is a fickó volt Isten, szóval azt feleltem:
„Persze, parancsolj bármit!”
Az első két hónapban sok parancsot kaptam,
de csak apróbbakat.
Mindig súrolták a határát annak, amit az ember hajlandó feláldozni.
Például:
„Töröld ki az összes fotódat!”
Fényképeket
a fiam születéséről és gyerekkoráról.
Minden fotómat.
A lakásomban volt egy kis szoba, ott lakott a fiam.
Az idő felében velem élt.
Egyszer csak Antares azt mondta, beköltözik hozzám.
„A fenébe is, Antares mester, alázattal elfogadom,
hogy laknod kell valahol,
de felelősséggel tartozom a fiamért,
és szerintem
ő okkal született. Azt hiszem...”
„Mi a fenét képzelsz, kivel beszélsz?”
„Nem csak valami baromságot kérek,
hanem megparancsolom, sőt közlöm veled,
hogy beköltözöm abba a szobába.”
„Ne feledd, hogy Istennel beszélsz, tudd, hol a helyed!”
Addig nem történt fizikai erőszak.
De sokszor
nagyon dühös volt.
Kimerített
és provokált minket.
Mintha Ramón mindig...
Nem is megbüntetett, inkább provokált volna.
Mármint azt mondogatta, hogy nem fókuszálok, nem meditálok.
A lelke mélyén Antares azt akarta, hogy senki ne kérdőjelezze meg,
hogy mindenki az általa megkövetelt fegyelemmel kövesse a parancsait,
átadja neki az anyagi javait
és mindent, ami kedves számára, és hogy elnyomja az érzelmeit.
Antares a vezetőnk volt.
A tanítónk.
A szellemi vezetőnk.
Harcosoknak tekintett minket,
akiknek önmagukat leküzdve el kell nyomniuk az egójukat.
Ezért követnünk kellett a parancsait. Akkor is, ha nem akartuk.
Egész protokoll volt a vele való együttélésről.
Nem nézhettem rá, amikor megszólítottam, nem érinthettem meg.
El kellett olvasnunk Carlos Castaneda könyveit,
a Biblia egyes részeit,
és nem mehettünk az „alvók” közelébe.
Meg kellett szabadulnunk
a lehető legtöbb anyagi javunktól.
Leborotváltuk a fejünket,
mert a haj negatív energiát halmoz fel.
Csak színes ruhákat hordhattunk, feketét nem.
Tilos volt fütyülni.
Sosem fütyülhettem vagy énekelhettem.
Nem komponálhattam, mert akkor azt kérdezte: „Lemezt csinálsz
ahelyett, hogy segítenél megmenteni a világot?”
A harcosok útját építette.
És minden harcosnak egyre hibátlanabbnak és könyörtelenebbnek kellett lennie.
Castaneda könyvei szerint a harcos
rendkívül erős lény.
Azért ilyen erős, mert nincs egója,
nem kötődik semmihez,
mert nincsenek
felesleges földi érzelmei,
nem szabotálja önmagát a társadalom által meghatározott erkölcs alapján.
Amint döntés született egy intézkedésről,
nem kérdőjeleztük meg a létjogosultságát.
Szörnyeteg volt.
Háromféle lény van: tiszta, tisztátalan és sötét.
A tiszta lények mindig a fényben voltak.
A tisztátalan lények bűnt követtek el az egyetemes törvények ellen,
melyeket Isten diktált a teremtés során.
A sötét lényeket pedig Lucifer, az ördög alkotta meg,
hogy asztrális háborúba induljanak.
Azt mondta, az egyik lány anyjának sötét a belső énje.
Láttam, hogy a szemében más, fémes szemek csillognak.
Beszélgettem azzal a nővel,
és közben belül
betakartam magam a szárnyaimmal, hogy kivédjem a támadásait.
És láttam, hogy fekete energia távozik belőle.
Kihúztam, és elüldöztem.
Aztán éreztem, hogy valami rám tapad.
Hétköznapi beszélgetés volt, és...
Szóval állandó, abszolút háború dúlt.
Egy alkalommal,
miután Antares ayahuascát ivott,
meglátta Pablo macskáját és azt mondta, el van átkozva.
A lakásomban laktunk,
és a macskám vemhes lett.
Ez feldúlta Antarest,
és így szólt: „Azt hiszed, ez csak játék?
Kik azok a belső lények azokban a kismacskákban?
Mert könnyen lehet, hogy ez Lucifer támadása.
A Boszit teherbe ejtő macska belső énje
lehet, hogy Lucifer,
akinek az a szándéka, hogy az otthonomba hozza
az öt legfőbb sötét lényt.
Várjuk ki,
mik ezek a kismacskák.”
Műanyag dobozba zárta a macskámat.
És akkor megláttam,
hogy valami fekete energiafelhő árad az állatból.
Arra gondoltam, rohadtul igaz az egész. Felborzolódott a szőre,
nagyon dühös lett.
A San Carlos-csatorna közelébe vitt,
kiszállt a kocsiból,
a hídhoz ment, és macskástól a folyóba hajította a dobozt.
Akkor kellett először megölnünk a sötétség egy lényét.
2010 márciusában
úgy döntöttünk, Olmuéba költözünk.
Elköltöztünk onnan, ahol a családom élt, és magunk mögött hagytuk a várost.
Antares azzal magyarázta ezt,
hogy a házaknak erejük van.
És az Olmuéban bérelt háznak nagyobb az ereje,
mint az előző lakásunknak.
Azt mondták, gyógyközpontot akarnak létrehozni Olmuéban.
Kölcsönkértek
egy teljes évnyi lakbért,
mert így olcsóbb volt.
A harcosok útjának egyik eleme a cserkészés művészete volt,
ami igazából taktikus hazugság a nagyobb jó eléréséhez.
Előadtak egy zseniálisan kidolgozott üzleti tervet.
De az egész csak átverés volt.
Castaneda könyveinek olvasásával összhangban
meg kellett tanulunk a cserkészés művészetét,
hogy becserkészhessük az „alvókat”.
A Mátrix Neójához hasonlóan
mi sem mondhattunk igazat az „alvóknak”.
Hogy is tehettük volna? Hisz úgyse értenék.
A legjobb, amit tehettünk a felébresztésük érdekében,
hogy a saját érdekükben átvertük őket.
Pontosan fizettek, mert ez is a terv része volt.
Miután mind beköltöztünk abba a házba,
közösségnek tekintettük magunkat.
Az audiovizuális Calypso Produkciós Vállalat megalapításának
szenteltük az időnket.
Szusit árultunk, és öngyógyító szemináriumokat szerveztünk.
Végül már hatan-heten dolgoztunk
Antares szükségleteinek
kielégítésén.
És Antares nem szeretett különösebben dolgozni, épp ellenkezőleg.
Nekik kellett ellátniuk. Pablo gyakran sétált vele,
és állandóan masszírozni kellett.
Antares sosem takarított, sosem vett seprűt a kezébe.
Sosem dolgozott.
Az volt a feladata, hogy megmentse az emberiséget.
Magára vállalta, hogy legyőzi a sötétséget.
Az volt a feladata, hogy elviselje a magában hordozott sötétség fájdalmát.
Az volt a dolga, hogy túlélje.
Hogy ne haljon meg.
Olyan szinten hittek
ebben a történetben, hogy bármit bemesélhetett nekik.
Hat, hét, nyolc hónapig
elhittem, hogy követnem kell
Antares utasításait.
Mintha... elvesztettem volna a saját akaratomat.
Mintha gondolkodnom sem kellett volna,
mert valaki más megmondta, mit tegyek.
Azt kérdeztem magamtól,
minek is az agyam,
minek a szívem,
minek az akaratom,
minek vagyok szabad, ha úgyis Isten utasításait követem.
2011. FEBRUÁR
Pablo felhívott, és azt mondta,
Antaresnek egy ceremónia során
háromszor csakrán kell ütnie minket,
ami elősegíti
a gyógyulásunkat.
Először leborotváltuk a fejünket. Majd azt parancsolta, vetkőzzünk le.
Hát levetkőztünk.
Aztán háromszor
megütötte a gyökércsakránkat. Itt.
Bottal.
Nyilván fájt.
A félelemnél erősebb volt a bűntudatom.
Mert úgy éreztem, nem elég, amit teszek,
hogy segítsek Ramónnak.
Ellenkezőleg.
Ahelyett, hogy újra a régi önmagává vált volna,
még jobban eltorzította a valóságot.
Arra gondoltam, durva, hogy valaki hisz neki ilyen állapotban.
2011. OKTÓBER
Egy nap elrendelte, hogy többé ne találkozzak a fiammal.
„A fiad nem lehet többé az életed része. Sajnálom, tudom, mennyire szereted
de már csak egy év van 2012-ig.
És a küldetésed...
e fontos küldetés, amit szolgálsz,
osztatlan figyelmet igényel.
Te pedig túl sok energiát pazarolsz a fiadra. Sajnálom. Tudom, hogy fájni fog.
De
találd meg a módját,
hogy átverd a fiad anyját. Találj valami kifogást...
hogy örökre így is maradjon. Ki kell törölnöd a fiadat az életedből.
Többé nem jöhet ide.”
Imádni való gyerek volt.
Sokszor átjöttek Pablóval. Kéthetente találkoztak.
Néha magával vitte Olmuéba.
Ha tudtam volna, mi folyik Olmuéban,
égnek állt volna a hajam, de sejtésem se volt.
Ekkora fájdalmat nem lehet szavakba önteni.
Szerintem minden szülő
át tudja érezni.
Teljesen belerokkantam.
Mindig is apa akartam lenni.
Annak ellenére, hogy egy barom voltam rengeteg problémával,
az apaság fontos volt számomra.
Az abszolút fájdalom állandó,
vallásos extázisában voltam.
De ez egy mártír fájdalma volt.
Fenébe is, mindent elvesztettem, nagyon fájt,
de a hosszú távú előnyök lebegtek a szemem előtt.
Szóval...
Furcsa módon ez volt életem egyik legboldogabb pillanata.
Sírtam a boldogságtól.
Antares ismét költözni akart.
Ezúttal Mantaguában béreltek házat, ahol gyógyító szemináriumokat tartottak.
Sokan részt vettek rajtuk.
De csak az Antares által kiválasztottak
tölthettek bensőségesebb időt a csoporttal.
Ők szabadon járhattak-kelhettek a házban.
Voltak boldog pillanatok,
amikor igazi extázist éreztek.
Szerelmek is szövődtek itt.
Pablo Nataliával, David Pilarral volt.
Tehát szerelmi kapcsolatokról is szó volt.
Olyan volt, mint egy kaland,
egy páros, spirituális utazás.
De Antares lassanként a kapcsolatokat is uralma alá hajtotta.
Akkoriban szakítottam Pablóval,
mert Antares azt parancsolta neki, hogy tartson terápiát Carolinának,
és Pablo beleszeretett.
Antares megparancsolta, hogy járjon vele,
mert ő volt a lelki társa.
Ami a kapcsolatokat illeti,
Antares kedvére alakította őket, vetett véget nekik,
vagy szabadult meg attól, ami elterelte a szolgái figyelmét.
Az egyik közösségen belüli tevékenység
az úgynevezett „fogyasztás” volt,
mely során Antares ayahuascát fogyasztott.
Az ayahuasca elfogyasztása után Antares belső énje azt parancsolta,
hogy legyen Nataliával.
Ramón azt parancsolta, legyek a párja.
Ez azt jelentette, hogy együtt kellett lennünk.
És hogy a parancs a belső énje kinyilatkoztatása,
tehát elkerülhetetlen, hisz ő Isten.
Három éjszakán át ayahuascát itatott velem.
Az első két este megmondtam neki, hogy nem akarok vele lenni.
De a harmadik éjszaka azt mondta, ha nem engedelmeskedem,
a belső énje elevenen eléget az ítélet napján.
2011. DECEMBER
És hirtelen...
a dolgok elszabadultak.
Amikor
Natalia Guerra teherbe esett.
Szerintem akkor szabadultak el a dolgok.
Itt kezd fordulatot venni
a történet.
Antares azt mondta, nem lehet gyereke,
mert ebben a megtestesülésében nem ez a küldetése,
hanem a világ megmentése.
De Natalia terhes lett.
És mi nem értettük: „Azt mondtad, nem lehet gyereked.”
Mire ő: „Nem értem, mi történt. Ayahuascát kell innom, hogy megértsem,
mert ennek nem szabadott volna megtörténnie.
Míg nem derül ki, hogy a gyermek a fényé vagy a sötétségé,
Natalia nem maradhat itt.
Mert ha a belső lény sötét,
és éjjel rám támad, az mindent tönkretesz.
Saját helyet kell szereznünk Nataliának a terhesség idejére.”
Nataliának végig kellett csinálnia egy nem kívánt terhességet.
Ráadásul
végig hazudnia kellett a családjának.
2012. JÚNIUS
Azt mondta, találjak ki egy mesét a szüleimnek,
mert senki sem tudhat a terhességemről.
Azt mondtam nekik, hogy Latin-Amerikában fogok utazgatni.
Miután Antares ayahuascát ivott,
azt mondta, megtudta,
hogy a gyermek belső énje
maga Lucifer.
Azt mondta, emberként
nemzette Lucifert,
és hogy ez a Föld megmentésének csúcspontja.
Mert ha ő nemzette Lucifert,
meg is kell ölnie.
Minden történetben eljön a számomra legszebb pillanat,
amikor felbukkan az az ember,
aki teljes képet adhat.
Ebben a történetben
egy névtelen nő volt az.
Egy védett tanú,
aki feljelentést tett,
amikor a szekta még működött.
LOS ANDES-I HÁZ - 2012
Nem bírta tovább ezt a stresszes és veszélyes helyzetet, inkább lelépett.
De tudta, hogy Natalia terhes,
hogy Antares kiskutyákat gyilkolt,
és hogy durva a helyzet.
Elmondta a rendőrségnek a történetét.
MAIPÚI HELYI ÜGYÉSZSÉG
Figyelmeztetni akarta a rendőrséget,
hogy súlyos dolgok vannak készülőben.
María del Pilar testvérei
a Fővárosi Különleges Nyomozó Brigádhoz fordultak...
BŰNÜGYI ELEMZŐ
a védett tanúval együtt, aki mesélt a szektáról.
A tanú egyértelmű információkat adott. Tudtuk, hogy sürgősen
ki kell derítenünk, mi történt Nataliával és a gyermekkel.
Amikor megérkeztek,
Antares azt mondta neki: „Légy erős, szerelmem!
Ez a karmád.
Sikerülni fog.
Már mindent értek. Már tudom, hogyan gyógyítom meg a világot.
Lehet, hogy ez a gyermek Lucifer. Végre csapdába ejtettem benned.
Próbáltunk
bizalmi és együttműködő kapcsolatot kialakítani a tagok családjával,
így sikerült beszélnünk Natalia anyjával.
Akkoriban úgy tudta,
hogy a lánya külföldön van.
Elmondtuk neki, hogy ez nem így van, és hogy valószínűleg történt vele valami.
2012. NOVEMBER
Egy hónappal Jesús születése előtt
Antares azt mondta, mindent látott, és minden rendben.
Hogy Jesús pontosan december 18-án fog megszületni,
tíz hónapos terhesség után.” Mire én: „Hogyhogy 10 hónapos terhesség után?”
„Az én gyermekem egy csoda.
Egy hónappal később jön világra.”
A belső énje arra utasította,
hogy pihenjen délen, Colliguayban a sötétség elleni utolsó csata előtt.
Így az Icalma-tóhoz kellett vinnünk nyaralni.
Egy hétre faházat béreltünk neki.
Valahányszor megkérdeztem Antarest,
mi lesz, ha Natalia december előtt megszül,
leteremtett.
De Natalia novemberben vajúdni kezdett.
„Elcsesztem. Nem lehet. A belső énem mást mutatott.
Ez azt jelenti, hogy nem őt láttam, hanem amit a sötétség mutatott.
Támadás volt. Ki kell találnunk valamit.
Pakoljatok, egy óra múlva indulunk!”
Másnap pedig végtelen maratonfutásba kezdtünk.
Ezernégyszáz kilométert vezettem,
hogy Antares ayahuascát ihasson.
Ennyi vezetés után
nekem is szükségem volt rá.
Eközben Natalia vajúdott.
Három napig vajúdtam.
Antares ayahuascát hozott.
Azt mondta, nem szülhetem meg ott, hogy erősebb helyen kell történnie.
Colliguayban.
A helyek fontosak voltak Antares számára.
Úgy hitte, bizonyos helyek erővel bírnak.
Ő maga Colliguay dombjai közt, a colliguayi kunyhóban
ébredt tudatára és világosodott meg,
ott vált önjelölt tanítóvá.
Ezért a babának abban a kunyhóban kellett világra jönnie.
Az enyém a colliguayi birtok.
Így ismertem meg ezt a világos szemű, kedves fickót...
A COLLIGUAYI HÁZ TULAJDONOSA
akit Ramónnak hívtak,
és zenetanár volt.
Engedélyt kért, hogy évente egyszer eljöjjön,
mert tetszett neki a házam,
és szerinte csodálatos energiát sugárzott.
Megengedtem neki,
hogy időt töltsön ott.
Este 11 óra lehetett.
Vaksötét volt.
Egy vályogházhoz értünk,
ahol nem voltak megfelelő körülmények
a szüléshez.
Nem volt se víz, se áram.
Csak ketten voltunk Nataliával
a házban.
Antares megparancsolta
Nataliának, hogy olyan tunikát viseljen,
amely a szemén kívül mindent eltakar.
Meg kellett próbálnunk levezetni egy természetes szülést,
miközben abszurd módon stresszeltünk.
Egy anya nyilván nem tud ellazulni, ha ilyen módon kell szülnie.
Antares rákiabált Carolinára, hogy gyorsan vegye ki belőlem,
mert durva támadásokat intéz ellene,
és két feje van.
Antares Carót bízta meg a vészterv levezénylésével,
ami a császármetszés volt.
Tiltakoztam.
Mondtam, hogy nem csinálok császármetszést.
Antares ragaszkodott hozzá, hogy felvágjam a hasát.
Azt mondta, ha én nem teszem meg, megteszi ő.
Natalia kis híján elájult a fájdalomtól.
Nagyon gyenge volt.
Alig volt pulzusa.
Elmagyaráztam Antares nyelvén,
hogy ha követem a parancsát,
megölöm a fény egy lényét.
Ez hideg zuhanyként érte Antarest.
Azt mondta: „Nem!
Az a rohadék nem vesz rá, hogy megöljem a fény egyik lényét.
Megmentjük Nataliát. Megvédem őt.”
Elindultunk a reñacai klinikára, ami két és fél órányira volt.
Colliguayban voltunk
egy földúton, úgy 15 kilométerre a legközelebbi országúttól, amikor...
Távol mindentől, a semmi közepén.
Nagyon rosszul voltam. Antares azt kiabálta, hogy harcolnom kell.
Hogy egy harcos mindig túllép a korlátain.
És hogy én kifogástalan harcos vagyok.
Az egyetlen, aki megmenekült, és a belső énem már tiszta.
Hogy a belső énem megtisztult, így ha meghalok, feltámaszt.
Elő kellett állnunk egy mesével, miért voltunk ott egy vajúdó nővel,
aki sosem járt kontrollon vagy orvosnál.
Kitaláltunk egy sztorit,
hogy a semmi közepén találtunk rá,
és hogy egy hippicsoport tagja,
akik természetes szülést akartak, de nem jött el a bába.
Aztán történt valami, mi rátaláltunk, és megmentettük.
A klinikához vezető úton voltunk.
Antares kiszállt a furgonból, és elbújt.
Pablo a reñacai klinika sürgősségién hagyott minket.
Natalián csak a tunika volt.
Se alsónemű, se cipő.
Mocskos volt, sáros és véres.
Én is hasonlóan néztem ki.
És ez senkinek sem szúrt szemet.
Csak arra tudtam gondolni, hogy hívják már a rendőrséget,
hogy mindent elmondhassak nekik.
Az egész ezzel a pillanattal érhetett volna véget.
De nem,
bevették a mesét.
Hajnali 6:31-kor született meg a baba több mint három kilóval, egészségesen.
A Jesús nevet kapta, mert Antares ezt parancsolta.
Másnap a kezembe adták.
15:30 körül.
Jó érzés volt,
hogy szoptathatom.
Csodálatos volt.
Nagyon vegyes érzéseim voltak.
Az anyai ösztönök nagyon erősek.
2012. NOVEMBER 21.
Miután elhagyták a klinikát,
Natalia a lehető legkevesebb kapcsolatot akart a babával,
mert...
harcos módban volt.
A mantaguai házban
Antares leborotválta a fejem,
és hideg vízben megmosdatott.
A nappaliba vitt, és lejátszott nekem egy dalt.
Azt mondta, már tudja a belső énjétől, mit kell tennie.
Azt feleltem, nem érdekel.
Ő meg: „Drága gyermekem,
nem lesz semmi baj.
Eljutunk a fénybe, és mind felszabadulunk.
Magában beszélt, folyton káromkodott.
„Kibaszottul nem fogsz legyőzni.
Tudom, hogyan győzhetlek le.”
Mintha Luciferhez beszélt volna, magához Luciferhez.
Carolina bezárkózott Jesússzal.
Antares három körül azt mondta, Colliguayba kell mennünk.
Josefina és Pablo
már várták a tüzet, amikor odaértünk.
Volt ott egy régi latrina,
egy egy méter széles,
két méter mély gödör.
Antares tüzet gyújtott a gödörben.
Este 11 körül
beszálltunk a furgonba,
emlékszem, Carláé volt, és a farmra hajtottunk.
Pablo vezetett.
Én hátul ültem Carolinával és Pilarral.
Az első ülésen pedig
Natalia és a baba.
A furgonban kellett maradnunk Nataliával,
míg Antares tüzet gyújtott.
Zaklatott voltam, és hallottam Antares hangját a távolban.
Nem értettem, mit mond, de hallottam őt.
Hallottam a tűz pattogását, és láttam
a tűz fényét a távolban.
Aztán Pablo kiszállt, és azt mondta:
„Az a parancs
hogy vedd le Jesús ruháit,
kösd össze a lábát és a kezét...
tömj zoknit a szájába, és ragaszd le a szemét.”
Félútig kellett vinnünk Jesúst
a furgon és a tűz közé,
és ott...
Antares elvette tőlem a babát,
majd Pablo messzire vitt onnan.
Amint Antares átvette a fiát,
felfogtuk, mi fog történni.
Antares
meg akarta ölni őt.
2012. NOVEMBER 23.
Ekkor már túl késő volt megállítani.
Az akkori énünk
nem volt képes megállítani.
A furgon felé menet
Natalia sírva fakadt.
És amikor a furgonhoz értünk,
én is sírni kezdtem.
Nem bírtam abbahagyni a sírást.
Mintha bomba robbant volna mellettünk, amitől teljesen összezavarodtunk.
Azt sem tudtuk, hol vagyunk.
A furgon felé pillantva,
a reflektorok fényében megláttam Antarest a kezén sütőkesztyűvel.
Megparancsolta, hogy tápláljam a tüzet, nehogy
elaludjon.
Egy perccel azután értem
a tűzhöz, hogy beledobta a fiát.
De nem hallottam sírást.
Mindig is úgy gondoltam,
már azelőtt megölte, hogy beledobta volna.
Ráadásul aznap reggel azt parancsolta,
szerezzünk neki egy... nagyon éles kést.
Odamentem Antareshez, hogy megkérdezzem, mi történt.
Közölte, hogy nem akar látni.
Natalia nagyon megrendült.
Tudtam, mennyire szeretne anya lenni.
Antares megkérte Nataliát és Josefinát, hogy főzzenek.
Volt, aki evett, volt, aki nem.
Antares azt ismételgette, hogy elkezdte megtisztítani a világot a sötétségtől.
És hogy már tudja, miért született meg idő előtt a baba.
Aztán azt mondta, döntsük el, hogyan akarunk aludni,
mert nincs elég sátor.
Megkérdeztem tőle, alhatok-e a furgonban.
A furgonban sírva fakadtam, mert
megláttam a baba ruháit.
Összetörtem.
A sátorban
ezt nem tehettem volna meg,
mert megrótt volna érte.
Nagyon fájt, és nagyon szomorú voltam.
De nem mutathattam ki, mert az önsajnálat,
az önsajnálat pedig ego,
amit el kell nyomni.
Másnap felébredtünk,
és Antares azt mondta,
fát kell vásárolnunk Viñában, hogy bútort készíthessünk.
A történtekről egy szó sem esett.
Semmi.
Közelébe se mentünk
a tűz helyének.
Mindent átjárt a harcos hozzáállás.
Vagyis: „21 napunk van a világvégéig.
Fel fogunk szabadulni.
Vége lesz az egésznek.”
Az ember azt hinné, minden megváltozott aznap este,
hogy a csoport szétesett vagy felbomlott,
de épp ellenkezőleg.
Mindenki még fegyelmezettebb lett. Mindenki harcos módra váltott.
Mintha az előző éjszaka
csak a háború egy újabb csatája lett volna.
Durva, kemény csata,
de a háború része.
Egy újabb csata a tucatnyiból, amit az elmúlt év során megvívtunk.
Mi történt?
Mi...
Mi változtatta meg Ramón
vagy Antares de la Luz elméjét...
ami miatt úgy gondolta...
hogy egy háromnapos baba feláldozása
megoldja a világ problémáit?
Öt nap volt hátra novemberből,
és Antares belső énje azt parancsolta,
hogy december 1-től 21 napig, a végéig ott kell élnünk.
Öt napunk maradt, hogy előkészítsük a házat
a 21 ayahuasca-fogyasztással töltött napra.
Ha lehet ilyet mondani, Antares még jobban elszabadult.
Antares elrendelte, hogy Carolina és én maradjunk vele,
amire Carolina rosszul reagált.
Ez durva büntetést vont maga után,
mely során Antares elrendelte a legsúlyosabb verést, amit valaha láttam.
Ott álltunk meztelenül,
miközben megvert minket. Caróval kezdte.
A barátnőm aprócska teremtés volt.
Vékony.
Az a szemétláda meg akkora, mint én, 185 centi.
A rohadék felszakította a hátát.
Eltörte az egyik kezét, ami miatt a háta mögé rántotta a másikat,
és a bot a csuklóján találta el, így az is eltört.
Egy hónapig nem volt kezelve.
Tizenegyszer ütötte meg Carót.
Aztán én jöttem.
A hatodik vagy nyolcadik ütés körül
lassanként elsötétült előttem a világ.
Kis híján elájultam, aztán meg is történt.
Erre ő: „Talpra, seggfej! Nem végeztünk!” Mire én: „Persze, sajnálom.”
Közben meg pofozgattam magam, hogy ne ájuljak el.
És kaptam még 20 ütést.
Aztán megköszöntem neki,
és leültem.
Mind meztelenek voltunk. Azt mondta, öltözzünk fel.
Amikor elmondtam Antaresnek, hogy eltörte a kezem,
azt mondta: „Ez a karmád.
Hát nem látod, hogy őrült vagy?”
Azt feleltem, de.
Biztos voltam benne, hogy képes lenne megölni.
Feltehetnénk a kérdést, miért nem szöktek meg
ennyi szörnyűség után.
Mert meg voltak győződve arról,
hogy Isten katonái, hogy közeleg a világvége,
és hogy ez az utolsó lépés, amit tenniük kell.
A világvégére készültünk.
Antares 2012 decemberének első napjától ayahuascát ivott.
Minden este.
Mert az megvilágosodást ígért
december 21-én, azon a napon.
A közösség többi tagja is, engem is beleértve,
ayahuascát kezdett inni
2012. december 11. és 21. között.
Az ayahuasca szeánszok és azok a napok végtelen csaták voltak.
Angyalokkal, szárnyakkal, kardokkal, démonokkal,
és üvöltéssel, vérrel, pokollal,
fénnyel és reménnyel átitatott csatamezőkkel.
És őrülettel.
Azok voltak a világ utolsó napjai.
2012. december 22. nem létezett számomra.
Az utolsó napon teltek az órák.
2012. DECEMBER 21.
Senki sem...
Senki sem figyelte az időt, mert...
mert az ítélet napján az senkit sem érdekel.
Jön, amikor jönnie kell.
Telt az idő,
és nem történt semmi.
Mind hallgattunk.
Majd egyszer csak
Antaresből...
kitört a nevetés, és így szólt:
„Idióta bolondok! Azt hittétek, négy év kemény munka után
felemelkedtek, és szabadok lesztek?
Olyan naivak vagytok!
Ez nem így működik. A dolgok nem változnak meg azonnal.
A belső énem elmagyarázta,
hogy a szabadságra
még három hónapot várnunk kell, és Ecuadorban fog eljönni.”
Úgy tett, mintha minden rendben lenne.
Mintha az egész csak egy vicc volna.
Ennyi volt.
Nem ittunk több ayahuascát, és lefeküdtünk.
Másnap láttam, hogy 2012. december 22. van,
a nap, ami úgy volt, hogy nem jön el.
Ez végül éket vert a csoportba.
Azon kattogtam, hogy a szerződésem 2012. december 21-ig szólt.
És 22-e volt.
Azt kérdezgettük, mitévők legyünk.
Hisz nem jött el a világvége.
Mind el voltunk adósodva.
Nem volt pénzünk, de valahogy tovább kellett élnünk.
Azon a nem létező napon, december 23-án
a családunk várt minket, mert azt ígértük, velük töltjük a karácsonyt,
ami ugye hazugság volt.
Azt mondtam a családomnak, hogy Caróval velük töltjük a karácsonyt.
Mondtam Pablónak, hogy nem bírok tovább Antaresszel élni.
És hogy ha megint velem akar lenni,
megölöm magam.
Caro azt mondta:
„A rohadék mindig Jézusról és az apostolokról papol,
és hogy apostolként fel kell áldoznunk magunkat,
de az apostolok szerették Jézust.
Engem csak a félelem tart itt.”
És...
Ez tovább növelte a kételyeimet.
„Ha le akarunk lépni, nem mehetünk Santiagóba. El kell húznunk.”
„El kell bújnunk délen, a semmi közepén,
mert a rohadék megtalál és megöl minket.”
Pablo és Carolina paranoiásak lettek a menekülés során.
Egy hétig bujkáltunk a mostohaanyám házában.
Onnan szóltunk e-mailben a többi tagnak,
hogy nem megyünk vissza,
és mondtuk Antaresnek,
hogy még mindig hiszünk benne, de nem csináljuk tovább.
Natalia felhívott azzal,
hogy elcseszte.
Hogy a rendőrségen van, akik mindent tudnak.
CHILEI NYOMOZÓ HATÓSÁG
Natalia e-mailt írt a titkos címre, amit adtam neki:
„Baj van, Pablo.”
„A rohadt rendőrség épp a családommal beszél.
Azt kérdezik, hol a baba,
mi folyik ott, mi ez az egész.”
Azt is mondta, hogy egy szektáról kérdezik.
Mire én: „Ne már, a szekták
fekete csuklyás, sátánista barmokból állnak,
akik az ördögöt imádják, és tömegesen ölik meg magukat. Ez nem szekta.”
Rákerestem hát a „szekta” szóra.
Elkezdtem olvasgatni.
Tökéletesen leírták az életemet az elmúlt négy évben.
Szektatag voltam.
Kurvára ledöbbentem.
Hazugság volt az egész.
Az a baba
nem Lucifer volt.
Csak egy baba.
Minden megváltozott,
amikor kiderült,
hogy...
meggyilkoltak egy csecsemőt.
Február 19-én Antares elhagyta Chilét.
TÖRVÉNYSZÉKI FOTÓK
Mert Natalia Guerra szólt nekik, hogy a rendőrség nyomoz utánuk.
REPÜLŐTÉR
2013. FEBRUÁR 19.
Antaresnek nem volt más választása.
Tudta, hogy ki fog derülni, mi történt a babával,
ezért Peruba szökött.
Rájöttek, hogy mind felelősek voltak a történtekért.
Legalábbis azok, akik jelen voltak a bűntett éjjelén.
Natalia paranoiás volt, és elsőként tett vallomást,
mert úgy érezte, fontos, hogy másoknál előbb beszéljen.
Hisz ilyen helyzetben a szektatagok
bizonyos mértékben egymásra hárítják a felelősséget.
Beértem az irodába, ahol Natalia a többi nyomozóval beszélt.
Megkérdeztem, tényleg elégettek-e egy csecsemőt.
Azt felelte, igen,
de nem láttam rajta megbánást.
Semmit, amitől elhittem volna,
hogy megbánta.
Nem sírt, és semmi ilyesmi.
Másnap Colliguayban
megláttuk a gödröt,
ahol elégették a babát.
Akkor összetört, és zokogni kezdett.
Vigasztalhatatlan volt.
Hideg zuhanyként ért a dolog.
Azt mondták: „Ez történt a birtokán.”
Ilyen egyszerűen.
Szívrohamot kaptam, és kórházba kerültem.
Itt van.
- Igen? - Igen.
Akkor hagyd ott!
A legjelentősebb bizonyíték, amit a helyszínen találtunk,
egy csontdarab volt.
A csecsemő bal csípőcsontja.
November 23-án Pablo és Carolina a reñacai klinikára vitték a babát,
hogy kivizsgálják, van-e bármilyen genetikai betegsége.
Ez Chilében kötelező az újszülötteknek.
Öt csepp vért vettek tőle.
És az az öt csepp vér
kulcsfontosságú volt, hogy kiderítsék, mi történt Jesússzal,
és hogy a baba DNS-e
megegyezik-e Antares és Natalia DNS-ével.
Ennek köszönhetően
sikerült elfogatóparancsot szereznünk
a többi szektatag ellen.
Pablo 22:30-kor felhívott,
és síri hangon azt kérte,
másnap menjünk el hozzá az anyjával.
Hogy muszáj.
„Mi a baj?” „Nem telefontéma.”
Kavarogtak a gondolataink a repülőn.
Pablo és Carolina már vártak minket a reptéren.
Nem voltak önmaguk, mintha temetésre készülnének.
Beszálltunk Pablo dzsipjébe.
Majd Pablo nyugodt hangon így szólt:
„Először elmondom, mi igaz,
majd azt, mi nem.
Igaz, hogy ez a mi dzsipünk,
hogy Caburgában élünk
egy bérelt faházban.
De az elmúlt négy évből minden más hazugság.”
Ekkor jöttem rá, hogy óriási baj van.
Szörnyű, felfoghatatlan esemény,
rosszabb, mint bármely eddigi bűncselekmény.
Történelmünkben ez az első emberáldozat.
És az áldozat egy mindössze háromnapos kisfiú.
Akkor jöttek rá, hogy a hírek
már szárnyra kaptak a tévében,
és hogy a rendőrség keresi őket.
Látták a saját arcukat a plakátokon.
Ma egy vallási szekta négy tagját tartóztatták le,
akik ellen vádat emeltek egy kétnapos csecsemő elégetése miatt,
akiről úgy hitték, ő az Antikrisztus.
Azt mondta, fel akarja adni magát. Azt feleltem, Santiagóban tegye.
Kemény...
utunk volt.
Nagyon kemény,
mert racionális döntésekkel és érzelmekkel viaskodtunk.
Megálltunk egy benzinkútnál,
és láttuk, ahogy a hírekben bemondják, hogy a fiam menekül.
Nehéz volt.
Pablo Undurraga
a letartóztatási parancs kiadásától
addig a pillanatig, míg fel nem adta magát, azt tervezte,
mit fog mondani a kihallgatáson.
A Brigád felhívott, hogy Pablo feladta magát,
és ki kell hallgatnunk.
Elmentem a Brigádhoz,
ahol Pablo Undurraga nagyon nyugodtan viselkedett.
„Üdv! Pablo Undurraga vagyok, a férfi, akit köröznek.
A colliguayi szekta tagja voltam.
Feladom magam.”
2013. ÁPRILIS
Tizenegy órakor a pár bement a Quilpuéi Felügyeleti Bíróság épületébe.
Mindketten feladták magukat a hétvégén,
miután megtudták, hogy körözés alatt állnak.
Nem volt könnyű a kihallgatása, mert okos fickó,
és sok információval rendelkezett.
A kihallgatás szakaszokban zajlott, fel kellett tagolnunk,
hogy megérthessük, min ment keresztül abban a közösségben.
A kétnapos csecsemő meggyilkolásában való bűnrészességgel vádolják őket.
Azzal érvelnek, hogy veszélyt jelentenek a társadalomra.
Brutálisan manipulálta őket
egy perverz, torz elme.
PABLO ÉS CAROLINA VÉDŐÜGYVÉDJE
Nem szabad akaratukból cselekedtek,
ezért bűnügyi szempontból nem büntethetők súlyosan.
A vádlottak, különösen az én védencem állításai
azt a benyomást keltik, hogy a szökésben lévő férfi...
NATALIA VÉDŐÜGYVÉDJE
manipulációjának áldozatai.
Tudjuk, hogy elhagyta az országot,
Peruba ment, és még nem tért vissza.
Az Interpollal egyeztetve nemzetközi elfogatóparancsot adtunk ki.
VÖRÖS KÖRÖZÉSI LISTA
A perui rendőrség 1500 főből álló hírszerző csapata
Antares de la Luzra vadászik.
Állítólag Cuzcóban van.
Azt akarták, hogy menjek Peruba,
mert mind bűnrészesek voltak, de én nem.
Nem igazán tudtam, mibe keveredtem,
és mivel kell szembenéznem.
Egy-másfél hétig voltak ott,
és nem sokkal később
egy Ollantaytambo nevű városba mentek Cuzcótól nem messze.
Énekelt, zenélt,
bárokban, éttermekben lépett fel, sőt, még borravalót is kapott.
Nagyon feszült és erőszakos volt.
Szörnyen bánt velem.
Bottal vert, és bezárt.
Azt mondta, nem mehetek el.
Én nem voltam ott.
Szerintem megijedt,
és az első géppel visszarepült Santiagóba.
Visszajöttem,
és végig azt hittem, feladja magát,
mert megkértem rá.
Amikor Chilébe értem, az újságok azt írták,
megtalálták Ramón holttestét.
Holttestet találtak Cuzcóban.
Ez az az ember.
A 35 éves Ramón Gustavo Castillo Gaete
megölte magát.
A média sokféleképpen írta le a tragikus véget.
Három fiú ment be először.
Azt mondták, olyan mintha egy fellógatott baba lenne odabent.
Rájött, hogy egyedül van,
hát arra gondolt: „Ennyi, vége.”
„Ennyi, vége.”
Megúszta a tettei következményeit.
Nekünk kellett megfizetnünk helyette.
A colliguayi csecsemőáldozás
két fő vádlottja
egy robot érzelemmentességével
mesélt a végzetes éjszakáról a tetthelyen a rendőrségnek.
Pablo Undurraga és Natalia Guerra Jequier ott voltak a helyszín rekonstruálásánál.
2013. DECEMBER
Elmondták, hogyan készítették elő a csecsemőt
az elégetésre.
Amikor kiszállt a kocsiból, már égett a tűz, igaz?
Igen.
Ott volt a baba, és Antares azt mondta, tegye ide.
Natalia odatette Jesúst.
Amint letette,
megragadtam Nataliát, és visszarohantam vele.
Nekünk, rendőröknek rendkívül fontos, hogy meghatározzuk
az egyes személyek szerepét.
Hogy ki mit csinált és mikor.
Így tudjuk összeszedni a tényeket.
Ágakat kezdtünk dobálni rá, majd öt perc múlva megjelent David.
Antares megparancsolta neki,
hogy hozzon még gallyakat, nehogy kifogyjak a tűzifából.
A láng 20 centiméterrel magasabbra csapott, mint a gödör.
Amikor először néztem a lángok fölé,
úgy láttam, a valódi lángok fekete lángokkal keverednek,
amik egyfajta sárkányfejet alkottak, ami felemelkedett.
Felemelkedett?
Ezt képzelte?
Láttam. Már tudom, hogy hallucináltam, de ezt láttam.
Az ilyesmi megszokott volt.
Fontos, hogy megértsük,
milyen szerepet játszottak az egyes személyek a bűncselekmény elkövetésében.
Meséljen a csecsemő megkötözéséről!
Nem tudtam elharapni a szalagot,
ezért Pablo elvágta, én meg a baba lábára tekertem.
Amikor Pablo azt mondta, kössem össze a kezeit,
azt együtt csináltuk, majd Pablo befejezte a többit.
Sosem tudtam semmit elharapni a fogammal.
Így volt, vágtam a ragasztószalagból.
- Értem. - Ő nem tudott a fogával.
Ezzel kapcsolatban arra emlékszem,
hogy mindenkinek megvolt a feladata az energiája alapján,
és szigorú parancsot kaptunk,
hogy csakis Natalia és Carolina
érintheti meg Jesúst.
Igen, de amikor Pablo befejezte a kötözést,
azt mondta, nehogy elmondjam Antaresnek,
mert nem sikerült tökéletesen a dolog.
Csak azt akartam mondani, hogy nem emlékszem erre.
Arra emlékszem, hogy nem nyúltam hozzá.
De...
nyilván zavaros volt a helyzet.
Egyikük sem vallotta be,
hogy megkötözte a babát, és zoknit gyömöszölt a szájába.
Mindegyikük a másikra mutogatott.
Mindketten részt vettek a baba elhallgattatásában.
Az alapján, amit Pablo mondott,
ő természetesnek vette,
hogy mindannyian tudtuk, mi fog történni aznap.
De nekem nem szóltak róla,
mi fog történni.
Mivel megszállt valami,
nem adhattak magyarázatot vagy információt a dologgal kapcsolatban,
mert akkor Jesús belső énje rávehetett volna arra,
hogy mondjuk, megöljem magam, vagy elszökjek.
Ezért nem tudhattam semmiről.
Maguk láttak bármit?
- Nem. - Nem.
Talán nem tudják, de Natalia ma megerősítette a vallomásában,
hogy látta a fényt.
- Nem, Carolina. - Elnézést, Carolina volt.
A tüzet nem látta, de a fényét igen.
És tűzropogást hallott.
- Tudta, hogy Carolina látja az energiát? - Nem.
És az aurát. Sokkal érzékenyebb, mint mi.
Én nem láttam semmit. Maga látja azt a házat?
Amikor segített Pablónak köveket dobni a gödörbe,
talicskával hozták ide őket?
Itt voltak a kövek.
- Ahol most? - Igen.
Végeztünk?
Nagyon köszönjük.
Menjünk!
VÁDLOTT
Ez egy 2013. április 22-i jelentés.
QUILPUÉ FŐÜGYÉSZE 2011-2016
Aznap találkoztam a nyomozókkal
a quilpuéi irodámban.
Elhozták ezt az információt
az addig összegyűjtött adatokkal együtt.
Tudomásom szerint Chilében még nem volt hasonló eset.
A nyomozás hátralevő része
a büntetőjogi felelősség megállapításáról szólt,
valamint arról, jogilag milyen lépéseket kell tenni.
El kellett dönteni, őrültek vagy tébolyodottak-e,
épelméjűek vagy esetleg a kettő között valahol,
és ez alapján igazságügyi döntést kellett hozni.
A szektatagok védőügyvédjei többek között azzal érveltek,
hogy mind destruktív agymosás hatása alatt álltak,
és hogy nem voltak képesek
szabad akaratukból döntéseket hozni,
mert úgynevezett
„közös delírium” befolyásolta őket.
A védelem egyetért abban,
hogy bizonyos szempontból mindannyian...
JOGI ÉS TÖRVÉNYSZÉKI PSZICHOLÓGIAI SZAKÉRTŐ
osztott pszichózis
vagy folie à deux, azaz osztott téboly áldozatai voltak.
A legtöbb lehetőséget rejtő stratégia,
ha nem azt állítják, hogy pszichotikusak,
hanem azt, hogy az események idején voltak azok.
A jogi terminológia szerint nem bűnösök.
A törvény azt feltételezi, hogy minden ember normális, nem őrült.
Ezért mindenkinek felelnie kell
a tetteiért, amennyiben az bűncselekménynek minősül.
Ha tehát a vádlottról azt állítjuk, őrült, azt bizonyítani kell.
A tárgyalás nem arról szólt, meghalt-e egy csecsemő,
vagy hogy ott voltak-e aznap,
hanem
az osztott pszichózis diagnózisáról.
Magától értetődik, bírónő,
hogy az új jelentés teljes mértékben megerősíti a korábbi konklúziókat.
A közös delíriumot és a mentális zavart.
Tízes számú jogi következmény, első pont: elszámoltathatatlanság.
A pszichiáterek és pszichológusok arra jutottak,
hogy ezek az emberek mentális zavarral küzdöttek,
ezért nem vonhatók felelősségre.
A védelem rengeteg bizonyítékot és jelentést
készített, amik felmentik
a szekta tagjait a felelősség alól.
A felelősségük megállapítása ellenére egyikük sem tölti le a börtönbüntetést.
Éreztük a nyomást, persze.
Mindennap.
A sajtó mindig kiemelt figyelmet szentelt a meghallgatásoknak.
Az ügyészségnek nem volt más választása,
mint elemezni a háttérinformációkat,
hogy lássák, kritizálhatók vagy megkérdőjelezhetők-e
más szemszögből.
Azért kezdtem el dolgozni az ügyön, mert Juan Emilio Gatica ügyész...
PSZICHIÁTER
felhívott, és beszélni akart velem.
Elmagyarázta, miről van szó.
Fontosnak tartottam megválaszolni
az összes kérdését.
Azt akarta, hogy vizsgáljam meg
a két legfontosabb személyt, Natalia Guerrát és Pablo Undurragát.
De ők megtagadták a vizsgálatot,
ezért megkért, végezzek metaszakértői vizsgálatot.
Vagyis adjak szakértői véleményt a szakértői véleményekről.
Az eseményekről szóló szakértői véleményekről.
BŰNCSELEKMÉNY
Szerintem etikátlan, ha egy pszichiáter találkozó nélkül
alkot diagnózist.
A kérdés az, hogy amikor Natalia és Pablo
átadta
a babát Antaresnek, volt-e más választásuk.
Muszáj volt átadniuk?
Mi úgy véljük, dönthettek volna másképp.
Mert bár éveket töltöttek
az Antares néven ismert személy uralma alatt,
onnantól kezdve, hogy elbújtatták Natalia Guerrát,
tudták és felfogták, mi fog történni.
Az ilyen környezetben
megvannak a szabályok.
PSZICHOLÓGUS
Engedelmesség, szabályok
és egy vezető, aki Istenként viselkedik,
manipulál másokat,
és...
megakadályozza, hogy saját véleményük legyen.
És onnantól kezdve mondhatjuk, hogy sérül az identitásuk.
Az adott személy elveszti az ítélőképességét.
Doktor Otto Dörr szerint igen,
úgy tűnik, ez volt a helyzet.
Osztott pszichotikus rendellenesség.
De mivel nem tudjuk, és soha nem is fogjuk tudni
kivizsgálni Ramón Castillo Gaetét,
mert öngyilkos lett Cuzcóban,
nem tudjuk ténylegesen megállapítani, hogy ezek az emberek
indukált alanyok voltak-e,
és Ramón Castillo Gaete az elsődleges indukáló.
Nem akartuk, hogy büntetlenül maradjon az ügy,
mert az azt jelentette volna, hogy ezeket az embereket
azért nem vonják jogi felelősségre a tetteikért,
mert minden kétséget kizáróan biztos,
hogy mentálisan zavartak voltak.
És a jelentések elemzése közben
sikerült...
olyan elsődleges érvet találnom,
ami némileg aláásta a jelentéseket,
és ami rámutatott,
hogy az osztott pszichózis diagnosztizálásához
ki kell zárni az olyan epizódokat,
amelyek összefüggésbe hozhatók kábítószer
alkohol vagy másfajta stimuláns fogyasztásával.
Ahogy itt.
A tények miatt el kell gondolkodnunk
a felelősségre vonhatóság kérdésén.
Az ítélőképesség milyen mértékű hiányát
fogadhatjuk el a bűncselekmények elkövetésekor,
ezzel elkerülve büntetőeljárást vagy enyhítve az ítéletet?
Milyen mértékben adhat hitelt a bíróság
a közös delíriumon alapuló pszichiátriai elméleteknek,
hogy felmentse a vádlottakat az emberi jogok ellen elkövetett bűntettek
felelőssége alól?
Így törvényi felhatalmazás alapján
Guerra és Undurraga vádlottak
nem érdemelnek további büntetést.
A végső ítélet öt év volt Pablo és Natalia számára,
és három év a többieknek.
Az igazságszolgáltatás világában
valaki vagy bűnös, vagy nem.
Hiányzik
a helyzetelemzés összetettsége.
Szerintem pszichiátriai szempontból ez igazságtalan volt.
A fő elítélt, Natalia Guerra, a meggyilkolt csecsemő anyja
nem tölti le a büntetését,
ugyanis hét hónapja menekül.
A rendőrség nyomoz a holléte ügyében.
Megnövesztette és befestette a haját.
Nem lépett ki az utcára, nehogy felismerjék.
De egy kukába dobott papírnak hála
a rendőrség végül megtalálta a nőt.
Kezeket fel!
Maradjon ott!
Kezeket fel!
Maradjon ott!
Odamegyek!
A földre!
Kezeket fel!
Megpróbált elszökni a rendőrség elől, de teljesen körbevették.
Natalia Guerrát átadták a csendőrségnek.
Jelenleg a San Joaquín Női Büntetés-végrehajtási Központban van.
Személy szerint én, Miguel Ampuero,
nem a nyomozó hatóság, nem az ügyészség vagy a bírák,
úgy gondolom, hogy minden tag életfogytiglant érdemelt volna
részvételtől függetlenül,
mert mind haszontalan emberek.
Társadalomként gondoskodnunk kell arról,
hogy az áldozatokat, mert azok,
megértsék.
És a családjuknak is kérdéseket kell feltenniük a történtekről,
és hogy milyen szerepük volt egy ilyen drámai eseményben.
Adj egy percet!
Egy percet
kérek.
Nehéz újra beilleszkedni.
Azt mondják, költözzek külföldre, és változtassak nevet.
A normális életbe való visszailleszkedés,
hogy ne kívánjak mindent a pokolba, hogy ne drogozzak,
miközben a szüleimnél élek, egy barlangban...
Nehéz.
Sokan azt mondták, a helyemben ők megölnék magukat.
De ehhez nincs jogom. A gyerekeimnek szükségük van rám.
Semmit sem tudunk a destruktív agymosásról,
és szörnyű helyzeteket eredményez.
Szóval...
egy olyan társadalomba kell visszailleszkednem, ami retteg tőlem.
És okkal.
Nagyon nehéz visszatérni egy olyan ökoszisztémába,
aminek egyes tagjai aktív támadásokat intéznek ellened,
nem akarják, hogy visszatérj, és halottnak akarnak látni.
Mivel mi vagyunk a világ legrosszabb emberei, az emberek jogosnak érzik,
hogy következmények nélkül a legrosszabb énjükkel forduljanak felénk.
Tönkrementem az elmúlt tíz évben. Már nem akarok harcolni.
Csak békében akarok dolgozni és élni.
De nagyon nehéz békében élnünk,
ha ezért bocsánatot kell kérnünk.
Nem fér a fejembe, és gyűlölök beszélni róla, mert ha szóba kerül, fáj,
nagyon fáj.
Ami a colliguayi házat illeti,
nemsokára lebontjuk,
hogy ne legyen többé nyoma ennek a borzalomnak.
A szekták nem a semmiből bukkannak fel.
Egy szekta válasz valamire,
hatása valaminek, ami a társadalomban zajlik.
És jelenleg ez az óriási üresség.
És igény az összetartozás érzésére.
Állandóan különféle hatások érnek minket,
amik tökéletes világot mutatnak,
de perverz módon leplezik a mentális kontroll mechanizmusait.
PABLO UNDURRAGA KÉT ÉVET ÜLT BÖRTÖNBEN,
2019-BEN FELTÉTELESEN SZABADLÁBRA HELYEZTÉK.
NATALIA GUERRA KÉT ÉVET ÜLT BÖRTÖNBEN,
2021-BEN FELTÉTELESEN SZABADLÁBRA HELYEZTÉK.
A SZEKTA TÖBBI TAGJA
PRÓBAIDŐN TÖLTÖTTE LE BÜNTETÉSÉT.
MOSTANRA MIND SZABADOK,
ÉS PRÓBÁLNAK VISSZAILLESZKEDNI A TÁRSADALOMBA.
A feliratot fordította: Ötvös-Horváth Anna