Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
У в'язниці є свій кодекс.
Такий собі рейтинг злочинів,
які є більше чи менше прийнятними серед ув'язнених.
І якщо злочин дуже вже серйозний чи паскудний,
тобі кранти, як-то кажуть.
Якщо комусь світять такі кранти, як світили мені,
то це відповідальність пахана
за нагоди таку людину вбити.
Мене хотіли вбити всі в'язні
і половина наглядачів.
Що цілком нормальна реакція, думаю.
Але там
я ніколи не відчував такої небезпеки,
як не раз і не два відчував у секті.
Перебування в тюрмі і близько не було таким напруженим,
як рабське життя в секті.
Семеро членів секти зараз за ґратами в Сантьяго,
де вони перебувають під постійним захистом від можливих нападів усередині в'язниці.
Чого мовчиш?
Це була страшна, немислима подія,
гірша за будь-який злочин, про який ми повідомляли.
За даними поліції, це перше людське жертвоприношення в історії Чилі.
Щоб таким чином, увага, уникнути кінця світу.
Цей злочин такий жахливий,
що ніхто не хоче заглиблюватися в деталі.
Це не був злочин у стані афекту.
Це не той злочин,
коли вбивають, щоб украсти авто.
То був злочин, щоб урятувати світ.
Взагалі, я не люблю про це говорити,
бо люди не розуміють, наскільки все було погано.
Якщо я розповім вам справді все,
це вас засмутить.
АНТАРЕС ДЕ ЛА ЛУС. КУЛЬТ СУДНОГО ДНЯ
САНТЬЯГО, ЧИЛІ
Мене звати Вероніка Фокслей, я журналістка.
Останні 30 років кар'єри я присвятила розслідувальній журналістиці.
А кримінальна журналістика — моя улюблена.
Я люблю кримінальні історії — вони пов'язані зі станом людини.
З такими слабинами,
що виникають у головах людей,
таємницями, які треба розкрити, щоб зрозуміти,
що змушує людей іти на злочини.
А в цій справі, зокрема, і коли мова йде про секти,
найбільше мене зацікавив, коли я за неї взялася,
саме мотив.
Мотивом було врятувати світ.
І тоді ти кажеш: «Це вже марення, тут треба розібратися».
ДЕСЬ НА ПІВДНІ ЧИЛІ
Найщасливішим у своєму житті я почувався,
коли приєднався до секти.
ПАБЛО УНДУРРАГА ВХОДИВ У СЕКТУ В КОЛЬЇГВАЇ
Це була група людей,
які прокинувся,
щоб...
служити такому собі вищому благу.
Служити світлу, любові, очищати світ.
Вони прийняли мене.
Прийняли мене таким, яким був.
Раніше я ніколи нікуди не входив.
ШТАБ-КВАРТИРА ПОЛІЦІЇ ЧИЛІ
Я пам'ятаю, що в грудні
до спеціальної слідчої бригади поліції
звернулися родичі особи,
у цьому випадку жінки,
і сказали,
що їхня сестра належить до секти.
Закон про секти, конкретно в Чилі,
каже, що нікого не можна дискримінувати через релігійні переконання.
- Тут! - Туди.
Оскільки немає жодних обмежень,
розслідувати секту складніше.
Шукай далі!
Вперед!
Гей, друже!
Роял! Подивимося.
Це був новий злочин для всіх детективів того підрозділу.
Ми з таким не стикалися. Не знали, як розслідувати секту.
Розслідувати секту в Кольїгваї нам дала змогу
аяваска, яку нелегально ввозили в Чилі з Перу.
А тоді все змінилося, коли ми дізналися, що сталося вбивство.
Експертиза підтвердила,
що це людські кістки.
Зрозуміло. Це точно?
Приїде прокурор, і почнемо перевірку.
Жахливе вбивство.
У квітні 2013 року
я отримав дзвінок від окружного прокурора Сантьяго,
який повідомив мене, що в прокуратуру Кільпуе
передають велику справу.
А більше інформації я отримаю від органів, які ведуть справу,
тобто слідчої поліції.
Поліція Сантьяго почала розслідування наприкінці 2012 року,
коли виявили людські останки
в Кольїгваї,
які підпадали
під основну інформацію, яку ми мали на цю секту.
Прокурор негайно видав нам ордер
на арешт членів кольїгвайської секти.
Ця справа вплинула на мене найбільше з погляду
людської жорстокості.
Ти шкодуєш?
Шкодуєш, що входив до секти?
Це був виклик для нас,
бо як братися за щось таке безпрецедентне?
Зокрема, я мав допитати молодь.
І це було дійсно дуже складно.
СВІДЧЕННЯ УЧАСНИКІВ СУДОВОГО ПРОЦЕСУ
ВІДТВОРЕНО ЗА ДОПОМОГОЮ ОФІЦІЙНИХ ДОКУМЕНТІВ СПРАВИ.
ДЕЯКІ ПОКАЗАННЯ СПРОЩЕНО ДЛЯ ЯСНОСТІ.
Давід Пастен Рохас.
ВХОДИВ У КОЛЬЇГВАЙСЬКУ СЕКТУ
Ці люди роками
були поневоленими жертвами Антареса.
Кароліна Варґас Сан-Мартін, 15 років...
Потім це поневолення переросло в погрози...
Пабло Ундуррага Атріа.
...що породили страх, який тримає їх разом.
Хосефіна Ісабель Лопес Нуньєс.
Наталія Ґерра Хек'єр.
ВХОДИЛА В КОЛЬЇГВАЙСЬКУ СЕКТУ
Марія дель Пілар Альварес Фуенсаліда.
Зокрема, Пабло Ундуррага,
замісник ватажка цієї секти...
Карла Франчі Арана.
...боявся найбільше.
Я був дуже самітним.
І тут раптом у мене з'явилася сім'я.
В один момент.
Сім'я, яка любила мене і потребувала.
Пабло був веселим хлопчиком,
дуже любив природу.
Він був щасливим, поки не пішов до школи.
ХАЙМЕ УНДУРРАГА БАТЬКО ПАБЛО
Третій-четвертий клас.
У початковій школі Пабло мав фатальне поєднання рис,
бо був низеньким,
носив брекети й окуляри і не любив футбол.
Це ж узагалі.
Він був
ідеальною жертвою для знущань.
Я цілими днями малював, любив навчатися,
мав гарні оцінки.
Чорт, я був легкою мішенню.
Я думав, це нечесно.
Я злився і не розумів, чому з мене знущаються.
Не знав того, що знаю зараз.
Мені було дуже сумно,
я відчував купу емоцій, яким не міг дати раду.
До 18 років я вже був у депресії.
Зрештою, під кінець старших класів,
я покинув спроби вписатися в школі
і почав шукати друзів деінде.
Не міг дочекатися кінця школи.
І коли нарешті її скінчив, пішов у коледж.
Відкрив для себе музику.
Співав у гурті...
Зрозумів, що музика добре на мене впливає. Я закохався в неї.
Потроху в мене почали з'являтися нормальні стосунки.
Почав ходити на побачення.
Завів справжніх друзів.
Поки, нарешті,
не зустрів матір свого старшого сина,
якому зараз 16.
Я дізнався, що стану батьком, у 23
і став ним у 24.
Люди думають, що у 24 ти вже дорослий.
У паспорті писало, що я дорослий.
Але емоційно я дорослим не був.
Я дивився на себе й думав, що в мене в голові каша
і треба її розгрібати.
Що я хочу бути добрим татом для сина
і щоб до сина був добрим світ.
Це маленький крок для людини...
Зміна клімату, вирубка лісів,
прискорений приріст населення...
Нафтова платформа Deepwater Horizon вибухнула.
Заарештовано 214 осіб...
Ми маємо зробити все можливе, щоб зупинити терор.
...привели до боєготовності.
Збройні сили США завдали ударів...
Це Всесвітній торговий центр?
Кажуть, туди врізався літак!
Я почав вірити у все, що мені пропонували.
Я займався рейкі, ходив на темаскалі, почав читати про буддизм...
будь-що, аби не католицизм.
Одного разу мій учитель рейкі сказав: «Маю для тебе ідеальний семінар.
Ще й недалеко від твого будинку».
Я пішов,
не знаючи, що це, і зустрів Антареса.
Перш ніж він став Антаресом де ла Лусом,
його звали Рамон Кастільйо Ґаете.
Хлопчик із сім'ї робітників
з Пеньялолена,
який ганяв м'яча,
мав друзів у дворі, катався на велосипеді,
потім навчав дітей у містечку Ло-Ерміда, був небайдужим до політики й суспільства.
Юнак, який вивчав музику.
Він любив андську музику.
Грав у гурті під назвою Amaru.
І грав досить непогано.
Він чудово грав на кларнеті, саксофоні й чаранго.
Я захоплювалася цим Рамоном в Антаресі.
Він мав здатність розуміти потреби інших людей
і допомагати їм.
У дуже молодому віці Рамон Кастільйо Ґаете
почав відчувати біль у тілі.
Через нього він не міг рухатися, сильно страждав.
Не міг спати.
Він сказав мені, що боліло так сильно,
що він радше помер би.
Він сказав, що вип'є аяваску,
бо вже пив її два роки тому,
і вона йому допомогла.
На дві-три години біль вщухав.
І для нього це було
неймовірно.
Рамон Кастільйо завітав до мене, як і багато інших людей.
Тоді я щотижня проводив церемонії в себе вдома.
Він приходив до мене по ліки, як і багато інших.
Ми провели церемонію.
Рамон був тут,
а майстер церемоній — тут.
Я заплющила очі.
І з місця, де сидів Рамон,
відчувала сильне світло.
У джунглях ростуть тисячі рослин.
І кожна — лікує від чогось.
Кожна — має дух.
А аяваска — це ніби синтез усього цього світу,
у якій є дрібка кожної рослини.
Вони ніби об'єднані в цих двох рослинах:
чакруні й аявасці.
А щоб досягнути мудрості, треба вміти їх готувати.
У напою багато призначень,
але головне — зцілення,
а ще усвідомлення.
Коли він кілька разів випив ліки,
то сказав, що йому не подобається ім'я Рамон.
І щоб ми називали його Антаресом.
Слухайте, аяваска може багато в чому допомогти,
але передусім вона помагає стати свідомим себе.
Рамон Кастільйо назвав себе Антаресом де ла Лусом
на честь найяскравішої зірки в сузір'ї Скорпіона.
Він зі своєю тодішньою партнеркою і другом,
які були його першими послідовниками,
пішли на зібрання під назвою «Веселка».
І там він зустрів людей, які переживали щось подібне.
Я був дуже відкритим.
Дуже сприйнятливим.
З тим, що я тоді переживав, я побачив трьох істот.
Одною був Рамон, з довжелезною бородою,
він сидів на камені посеред річки.
Мені сказали: «Сідай з нами і помедитуй.
Я покажу тобі, як медитувати».
Він показав,
і я такий: «Ого, нічого собі.
Що це за відчуття?»
Він уже вдруге відвідував Веселкову Спільноту.
І прийшов з двома людьми.
Він почав збирати людей для спільної медитації.
Пам'ятаю, там була річка, велика річка.
Одного разу я йшла вздовж неї
і побачила, як вони медитують.
Я підійшла.
І то був ключовий момент, коли ми всі відчули близькість.
Я відчула щось таке всередині, що неможливо зрозуміти.
Антарес де ла Лус був наче магніт.
І його магнетизм
мав кілька причин.
Перш за все, його зовнішність. Він був високим.
Мав міцну статуру.
Його присутність вражала.
Він дуже відрізнявся від решти.
Він усім нагадував наставника: голосом, поставою,
бородою,
лисиною.
Його впевненість
у філософії, якою він цікавився,
вселяла таку ж упевненість.
Я закохалася в нього.
Я була з ним не тому, що він мене попросив,
а тому, що відчувала дуже сильну любов.
Антарес прийшов з іншими людьми, які теж мали сили,
які вже були просунутішими.
Вони були ніби «начальниками».
Там був мій учитель рейкі, інший учитель рейкі.
Були хлопці, яких я вважав
важковаговиками.
І всі вони дуже шанували Антареса.
Він був стовідсотковим утіленням мого уявлення про наставника.
Він багато знав,
бо багато вивчав і запам'ятовував.
І ці знання він перетворив на пастиш
або духовний колаж.
Він багато говорив про Карлоса Кастанеду,
пророцтво мая...
«ЕЛІСА» КОЛИШНЯ ПОСЛІДОВНИЦЯ АНТАРЕСА
...і про Віракочу.
На будь-яке питання, яке ти як учасник семінару
можеш поставити,
відповідала дуже
приваблива людина.
А відповіддю завжди була певна цитата.
Вона завжди містила якийсь особливий зміст
і була джерелом інформації.
Карлос Кастанеда.
«Вчення дона Хуана»,
ікона часів хіпі
в Сполучених Штатах.
У 1960-х
Карлос Кастанеда
вивчав давні ритуали корінних американців.
Він шокував сучасну антропологію
і став самопроголошеним шаманом.
Карлос Кастанеда був гуру американської контркультури.
Він надихав кінорежисерів, письменників, музикантів.
У той час він був дуже впливовим.
Весь усесвіт — це лише сприйняття,
те, як ми все сприймаємо.
Фактів немає, є лише інтерпретації.
ГОЛОС К. КАСТАНЕДИ
Рамон,
як і будь-яка інша людина,
усе читав і читав.
І сказав, що його мета в житті —
допомагати людям.
СІЧЕНЬ 2009
Семінар поглинув мою увагу за п'ять хвилин після початку.
Це було саме те, що я шукав.
Пробудження внутрішнього «я».
Семінар називався «Активація чакр і внутрішнього "я"».
Він садив тебе
в позу лотоса
і проводив медитацією.
Ми мали уявити, як спускаємося сходами і доходимо до дверей.
Уявіть
сходи вниз.
Ми підходимо до дверей.
Я поставлю коробку ліворуч від вас.
«У цій коробці є золотий ключ. Візьміть його.
Скористайтеся ним, щоб дійти до дверей внизу сходів».
Відчиніть двері.
Увійдіть.
«Тепер ви в місці, де живе ваше внутрішнє "я"».
Спробуйте обійняти твоє внутрішнє «я».
Я відчував, ніби обіймаю когось,
і мене охоплювало відчуття звільнення.
Він завжди натякав,
що відповідь на всі питання криється в роботі з внутрішнім «я».
А можливість знайти ці відповіді залежала від твоєї дисципліни
і наскільки ти готовий
знайти правду.
Я відчував, ніби от-от отримаю істинні знання.
Повну й глибоку правду.
Розгадку до життя.
Подумав, що зрозумію,
чому я так довго був у депресії.
Мені поліпшало.
Я зустрічалася з Пабло Ундуррагою рік.
УРИВКИ З ФАЙЛУ СЛІДСТВА
Ці стосунки були справжніми тортурами.
Я не любила, коли він курив марихуану.
Ми розійшлися і три місяці були окремо.
Я знову почала бачитися з Пабло,
і він сказав мені, що був на семінарі із самозцілення,
який йому допоміг, і він більше не відчував стресу.
КВАРТИРА ПАБЛО
У певному сенсі Пабло був магнітом або ланкою
для друзів чи близьких, яких Антарес хотів
приєднати до секти.
Він запросив Давіда Пастена пожити в його квартирі
на вулиці Кальє-де-лос-Мілітарес.
Я помітив великі зміни в його поведінці.
УРИВКИ З ФАЙЛУ СЛІДСТВА
Я бачив,
як він захоплювався Антаресом.
Давід познайомив його зі своєю дівчиною, Пілар.
Так утворилося його оточення, де всі були друзями Пабло.
Моє життя поліпшувалося.
Я хотів, щоб мій найкращий друг теж цим скористався,
моя дівчина, щоб усі
відкрили для себе цей дієвий спосіб.
Пабло пробуджується
і стає одним з найдисциплінованіших солдатів.
Пробудження було переломом.
То був момент, коли хтось справді приєднувався до групи.
У мить пробудження ти дізнавався,
що Антарес —
це втілення Бога.
Що всередині Антареса — Бог.
У певний момент це нас згуртувало.
Нас було десь десятеро на сеансах медитації.
Він сказав, що має новини,
що хотів нам дещо показати.
Пам'ятаю, як ми випили аяваску,
небагато.
І медитували.
Перед семінаром Антарес сказав мені: «Сядь позаду.
Візьми енергію, яку я направлю тобі,
і сьогодні твоє внутрішнє "я" скаже тобі своє ім'я».
Я занурююся в себе.
Усі виконують вправу, а Антарес іде через кімнату.
Мої очі заплющені, і він каже мені:
«Спитай його, хто я».
Я пам'ятаю,
як побачив величезну істоту,
яка ніби випромінювала енергію в кімнаті.
І коли він запитав:
«Ви знаєте, хто я?»
Ми всі такі
ніби хотіли йому сказати, але ніхто не хотів говорити.
У моїй голові щось ніби розкололося.
І я почав
бачити багато видінь, одне за одним.
Кожне було дуже інтенсивним.
Це були дво- чи трисекундні спалахи певних періодів часу.
Різний одяг, різні епохи й сценарії.
Було багато самогубств.
Я бачив багато відчуттів...
Ніби в мене зламалася шия, зламалися руки,
а ще багато страждань і горя.
Багато болю,
багато сорому.
І після всього цього
каскаду образів
я бачу щось на кшталт біблійної сцени.
Там був натовп.
А посередині стояв хтось спиною до мене.
І ця людина сяяла.
Вона обернулася,
а там лице Антареса.
Його постава уособлювала всі мої асоціації з Ісусом.
Семінар закінчився,
і Антарес спитав мене: «Що тобі сказало твоє внутрішнє "я"?»
Я сказав: «Багато чого, я ще все обдумую. Скажу потім».
Я погодився відвезти Антареса до будинку, де він жив.
Я мовчав цілу дорогу.
Провів його до дверей, і він такий: «Зараз».
І я спитав: «Антаресе, ти — Ісус?»
Його вираз обличчя змінився.
Він дуже посерйознішав, посуворішав і сказав:
«Пабло, сідай і розкажи, що ти бачив».
Я розповів йому все, що й вам.
«Так, я — Ісус, це правда.
Але я Ісус
у тому сенсі, що Ісус був утіленням Бога.
Річ у тім, Пабло, що я — Бог.
Ти маєш якісь сумніви, що я Бог?»
«Ні. Я побачив, що ти Бог.
Тому, думаю, я знаю, що ти Бог».
І я, бляха, розплакався.
Антарес каже: «Пабло, не хвилюйся.
Щойно з тобою сталося пробудження.
Ти пробудився з розумінням того, що відбувається.
Я перевтілювався багато разів.
Метою деяких моїх утілень було навчати.
Коли я був Ісусом, я навчав.
Коли я був Буддою, Крішною, то приходив навчати.
А зараз я прийшов не навчати.
У цьому втіленні я прийшов перемогти темряву».
Перед 2012 роком
почала ширитися інформація
через соцмережі, через Google,
через неофіційні канали, скажімо так,
що наближається кінець світу.
Три роки — можливо, стільки часу нам лишилося на землі,
адже 21 грудня 2012 року...
За стародавнім календарем мая
21 грудня 2012 року
стане кінцем світу.
Грудень 2012 року,
день без світанку.
Зіткнення астероїда із Землею
може бути катаклізмом, передбаченим в іншому вірші з Об'явлення.
Чи настане кінець світу, як віщували давні народи?
Він почав розкривати цей контекст.
Справжній контекст, у якому мене
покликали на поміч.
Тривала битва між світлом і темрявою
і вона наближалася до кінця.
Який настане 21 грудня 2012 року.
Уявіть людину, чию самооцінку сильно підірвали,
а тоді раптом приходить якийсь гуру і каже:
«Ти врятуєш світ».
Я вирішила йому повірити.
Мені здавалося, що я це побачила, а потім вирішила діяти.
Вони, мабуть, думали,
що теж це бачили.
Одні раніше, інші пізніше
вирішили, що треба йти за ним.
Коли я прокинувся, Антарес сказав мені:
«Ти приєднався до найексклюзивнішого клубу у світі.
Будь готовим,
бо цей клуб не для розваг, а для важкої роботи».
Він змінив тон.
Перетворився з дуже стриманого, зосередженого і м'якого наставника
на дуже різкого.
«Перше, що ти маєш знати —
я не прийшов сюди просити про послуги.
Я віддаю накази».
Зі мною говорив сам Бог! Тому я сказав:
«Звісно, наказуй!»
Я отримав багато наказів у перші два місяці,
але дрібних.
Вони завжди були майже на межі того, чим хтось міг пожертвувати.
Наприклад,
«Видали всі свої фото».
Фотографії
з народженням сина, його дитинством.
Мої фото!
ЖОВТЕНЬ 2009
У мене була кімнатка у квартирі, де жив мій син.
Половину часу він жив зі мною.
І Антарес каже: «Пабло, я переїжджаю до тебе».
«Чорт, учителю Антаресе, я звісно розумію,
що тобі треба десь жити,
але я відповідаю за свого сина,
і мені здається,
що він є в мене не просто так. Я вірю, що...»
«Ти як зі мною розмовляєш?
Я не прошу тебе про якусь дурню.
Я наказую тобі, даю тобі знати,
що буду жити в тій кімнаті.
Пам'ятай, ти розмовляєш з Богом, знай своє місце».
Доти фізичного насильства не було.
Але з його боку
було багато люті.
Багато виснаження.
Це був ніби виклик.
Рамон ніколи
не карав мене, а радше кидав виклик.
Типу: «Ти не зосереджений. Ти не медитуєш».
У глибині душі Антарес хотів, щоб усі беззаперечно виконували
його вказівки з дисципліною, якої він вимагав,
віддаючи йому все своє матеріальне майно,
усе, що було їм дороге,
і придушуючи свої емоції.
Антарес був нашим лідером.
Нашим учителем.
Духовним провідником.
Ми вважалися воїнами
і мали побороти свої «я», щоб придушити свої его.
Тому ми мусили виконувати всі його накази.
Навіть якщо не хотіли.
Життя з ним мало цілий протокол.
Не можна було говорити йому в обличчя чи торкатися його.
Ми мали прочитати всі книги Кастанеди,
деякі частини Біблії,
не наближатися до тих, хто «спить».
Ми мали позбутися
якомога більшої кількості речей.
Ми мали поголити голови,
бо волосся накопичує негативну енергію.
Ми могли носити лише кольоровий одяг, нічого чорного.
Мені було зась свистіти.
Більше не можна було свистіти чи співати.
Я, очевидно, не міг писати музику. «Якого дідька? Музику пишеш?
Ти маєш допомагати мені рятувати світ».
Він будував шлях воїнів.
І кожен воїн мав ставати все бездоганнішим і невблаганнішим.
Згідно з книгами Кастанеди, воїн був
надзвичайно могутньою істотою.
Вони були неймовірно могутні, бо не мали его,
ні до чого не були прив'язані,
не мали жодних
зайвих земних емоцій,
їм не перешкоджала мораль,
створена суспільством.
Щойно рішення було прийнято,
ми вже не мали сумнівів,
чи треба щось робити, чи ні.
Він був просто звіром.
Є три типи істот: чисті, нечисті, темні.
Чисті істоти завжди були у світлі.
Нечисті істоти вчиняли злочини проти вселенських законів,
надиктованих Богом під час творіння.
А темних істот створив Люцифер, диявол,
щоб ті вступити в астральну війну.
Він сказав, що в мами одної з дівчат було темне «я».
Я бачив, що в її очах були ще одні очі, металеві.
Я розмовляв з цією жінкою
і водночас, всередині,
огортав себе крилами, блокуючи атаки.
І бачив зміїв з чорної енергії, що виходили з неї.
Я витягнув їх і прогнав.
І відчув, що до мене щось липне.
Проста невимушена розмова, а я...
Тому це був стан абсолютної, постійної війни.
У якийсь момент Антарес
після прийому аяваски
бачить кішку Пабло
і каже, що вона проклята.
Ми жили у квартирі,
і моя кішка завагітніла.
Тож Антарес дуже напружився
і сказав: «Думаєш, це гра?
Яке єство тих кошенят, що прийдуть у цей світ?
Бо це запросто може бути атака Люцифера.
Внутрішнє «я» кота, який запліднив Відьму,
може бути Люцифером,
який має намір привести п'ятьох головних темних істот
у мій дім, щоб напасти на мене.
Тому погляньмо,
що це за кошенята, Пабло».
Він поклав кішку в контейнер.
І коли посадив її туди,
я побачив, як з моєї кішки виходить якась хмара чорної енергії.
Я подумав: «Срань, це насправді!» Вона наїжилися й зіщулилася.
Дуже розізлилася.
Він повіз мене до каналу Сан-Карлос.
Вийшов з машини,
підійшов до мосту і викинув контейнер з кішкою в річку.
Це вперше нам довелося вбити темну істоту.
САНТЬЯГО
У березні 2010 року
ми вирішили змінити місце проживання
і переїхати в Ольмуе.
ОЛЬМУЕ, ЧИЛІ
Ми переїхали з міста, де жила моя сім'я,
у сільську місцевість.
Антарес пояснив переїзд тим,
що будинки мають силу.
Тож будинок в Ольмуе мав більше сили,
ніж наша попередня квартира.
Тоді вони сказали мені, що хочуть створити лікувальний центр в Ольмуе.
Власне, це тоді вони запитали,
чи не позичив би я їм грошей на оренду на весь рік,
бо так дешевше.
Серед іншого, до шляху воїна входило мистецтво
переслідування,
яке, по суті, є стратегічною брехнею заради більшого блага.
Вони показали мені свій геніально продуманий бізнес-план.
То був підступ.
Як і з читанням книг Кастанеди,
ми вчилися переслідувати.
Ми мали переслідувати всіх, хто «спить».
Як і Нео в «Матриці»,
не могли сказати правду тим, хто «спить».
Бо як сказати правду? Вони б не зрозуміли.
Найкраще, що ми могли зробити, щоб вони прокинулися —
обманювати їх заради їхнього блага.
Вони платили вчасно, бо це було частиною плану.
Коли ми почали жити разом у тому будинку,
ми вважали себе громадою.
Ми створили «Каліпсо», виробничу компанію
в аудіовізуальній сфері.
Ми продавали суші й організовували семінари із самозцілення.
Зрештою, ми стали групою шести-семи людей,
де всі працювали
на потреби Антареса.
А Антарес був не надто працьовитим,
зовсім навпаки.
Вони його доглядали.
Пабло водив його на прогулянки.
Йому постійно треба було робити масажі.
Він ніколи не підмітав, не брав до рук віника.
Ніколи не працював.
Його роботою був порятунок людства.
Він мав завдання стримувати темряву.
Його роботою було терпіти біль
від темряви, яку він носив усередині.
Його роботою було вижити.
Не вмерти.
Їхня віра в цю історію
була така сильна,
що вони вірили в будь-що.
Шість, сім, вісім місяців
я вірила, що мушу робити все,
що каже Антарес.
Так, ніби...
Ніби я втратила волю.
Ніби мені не треба було думати,
бо хтось інший каже тобі, що робити.
І ти така:
«Для чого мені мозок?
Для чого мені серце?
Для чого мені воля?
Чому я вільна,
якщо Бог каже мені все, що я маю робити?»
ЛЮТИЙ 2011
Пабло подзвонив і сказав:
«На церемонії
він має тричі вдарити вас по чакрі.
Це вас
дуже зцілить».
Спочатку ми поголили голови.
І він сказав: «Роздягайтеся».
Тож ми зняли одяг.
А потім нас
тричі вдарили по першій чакрі, тут.
Три удари палицею.
Звісно, було боляче.
Я відчувала не так страх, як провину.
Бо думала, що завжди робила замало,
щоб допомогти Рамону.
Усе вийшло навпаки.
Замість того, щоб стати таким, як він був раніше,
його викривлене сприйняття реальності посилилося.
Я думала: «Це просто ненормально, що хтось вірив йому в такому стані».
ЖОВТЕНЬ 2011
Одного дня він наказав мені забути про сина.
«Перестань бачитися з сином.
Мені дуже шкода, я знаю, як ти його любиш,
але до 2012 лишився тільки рік.
А твоя місія...
як слуги в цій важливій місії
вимагає нерозділеної уваги.
Ти тратиш надто багато енергії на сина. Тому, вибач.
Я знаю, буде боляче.
Але...
тобі доведеться знайти спосіб
обдурити маму сина, дати їй привід,
щоб це було остаточно.
Ти маєш прибрати сина зі свого життя.
Йому не можна сюди приходити».
Він був дуже милим хлопчиком.
Пабло часто приходив.
Бачився з ним що два тижні.
Брав його із собою в Ольмуе.
Якби я знав, що коїлося в Ольмуе,
у мене б волосся стало дибки, але я не знав.
Немає слів, щоб описати настільки сильне горе.
Думаю, усі, хто має дітей,
мене зрозуміють.
Це мене розбило. Цілковито.
Я завжди хотів бути татом.
І хоч я був ідіотом і мав купу проблем,
мені було важливо бути татом.
Я постійно перебував у стані релігійного екстазу,
абсолютного болю.
Але це біль мученика.
«Чорт, я нічого не маю, усе болить,
але подумай, яку користь ти принесеш у перспективі».
Тому...
Якимось дивним чином у такі моменти я був найщасливішим.
Коли плакав від щастя.
Антарес знову вирішив переїхати.
Цього разу вони знімали будинок у Мантагуа.
Проводили там семінари зі зцілення.
Приходило багато людей.
Але лише жменьці з них, обраних Антаресом,
дозволили близько спілкуватися з групою.
Лише вони могли заходити й виходити з будинку.
Траплялися моменти щастя,
коли вони відчували справжній екстаз.
Там були й любовні історії.
Бо Пабло був з Наталією, а Давід — з Пілар.
Тому там існувала тенденція до любовних стосунків.
Це була ніби пригода, духовна подорож,
у яку вони вирушали як пара.
Але Антарес почав контролювати навіть ці стосунки.
У той час я розірвала стосунки з Пабло,
бо Антарес сказав Пабло, що він має провести терапію з Кароліною.
І він закохався в Кароліну.
Антарес наказав йому бути з нею,
бо це його споріднена душа.
Якщо говорити про стосунки,
Антарес зводив і розбивав пари, як йому хотілося,
або щоб позбутися чогось, що відволікало його слуг.
Одне із занять, яке ми мали в громаді,
називалося «прийом»,
коли Антарес пив аяваску.
Після прийому аяваски Антарес отримує наказ від свого внутрішнього «я»
зробити Наталію своєю жінкою.
Рамон сказав, що я маю бути його жінкою.
Це означало, що ми мали бути в стосунках.
І що наказ був одкровенням від його «я».
Що це неминуче, що він — Бог.
Він три ночі змушував мене пити аяваску.
Перші дві ночі я казала йому, що не хочу бути з ним.
Але третьої ночі Антарес сказав, що якщо я не виконаю наказ,
його внутрішнє «я» спалить мене живцем у судний день.
ГРУДЕНЬ 2011
І тоді раптово...
усе почало виходити з-під контролю.
Тоді ця дівчина,
Наталія Ґерра, завагітніла.
Думаю, саме тоді все почало виходити з-під контролю.
Саме тоді все стало на звивисту стежку
в цій історії.
Антарес сказав,
що не може мати дітей, бо це не місія його перевтілення.
Його місією було врятувати світ.
Наталія завагітніла.
Ми всі такі: «Якого хріна? Ти ж казав,
що не можеш мати дітей».
Антарес сказав: «Не знаю, що відбувається, треба випити аяваску.
Бо я давно знав, що такого не мало статися.
Тому поки не з'ясую, темна ця дитина чи світла,
я не зможу жити з Наталією під одним дахом.
Бо якщо внутрішнє «я» дитини темне
і нападе на мене вночі, це все зіпсує.
Треба знайти Наталії інший дім,
щоб вона могла бути вагітною деінде».
Наталія мусила пережити вагітність,
якої не хотіла.
До того ж,
вона постійно мусила брехала рідним.
МАНТАГУА
ЧЕРВЕНЬ 2012
ЛОС-АНДЕС
ЛОС-АНДЕС, ЧИЛІ
Він сказав мені вигадати якусь історію для батьків,
бо ніхто не міг знати, що я вагітна.
Я нібито збиралася подорожувати Латинською Америкою.
Антарес приймає аяваску
і каже, що з'ясував,
що внутрішнє «я» дитини —
Люцифер.
Він сказав, що як людина
дитина зможе дати життя Люциферу будь-якої миті
і що це стане кульмінацією порятунку землі.
Бо якщо дитина дасть життя Люциферу,
йому доведеться її вбити.
САНТЬЯГО, ЧИЛІ
Завжди настає момент, який для мене найчарівніший,
коли знаходиш людину,
яка може показати загальну картину.
У цій історії —
то була анонімна жінка.
Вона — свідок під захистом.
Вона подала скаргу,
коли секта ще діяла.
БУДИНОК У ЛОС-АНДЕСІ, 2012
Вона більше не могла цього терпіти.
Такого стресу, такої небезпеки. Тому пішла.
Але вона пішла, знаючи, що Наталія вагітна,
знаючи, що Антарес вбивав цуценят.
Пішла, знаючи про всю цю напругу й божевілля.
Вона пішла в поліцію, щоб розповісти свою історію.
Вона хотіла попередити поліцію,
що там може статися щось серйозне.
Сестри Марії дель Пілар
звернулися до столичної спеціальної слідчої бригади
разом із захищеним свідком,
який тоді
розповів нам про цю секту.
Свідок надав чітку інформацію.
Треба було негайно
дізнатися, що сталося з тією дитиною і Наталією.
Коли вони приїхали,
Антарес сказав їй: «Кохана, будь сильною.
Це все твоя карма.
Ти зможеш.
Тепер я все розумію. Тепер я знаю, як зцілити світ.
Ця дитина може бути Люцифером.
Нарешті він у пастці».
Намагаючись
завоювати довіру родичів сектантів
і співпрацювати з ними,
ми зуміли поговорити з матір'ю Наталії.
На той момент вона вважала,
що її донька за кордоном.
Ми сказали їй, що це не так
і що цілком імовірно з Наталією щось сталося.
ЛИСТОПАД 2012
За місяць до народження Хесуса
він сказав: «Я все бачив. Усе гаразд.
Хесус народиться рівно 18 грудня,
після 10-місячної вагітності». «Як це 10-місячної?»
«Це моя дитина, це диво.
І народиться на місяць пізніше».
МАНТАГУА
Його внутрішнє «я» наказало йому
вирушити на південь, щоб відпочити перед останнім боєм з темрявою в Кольїігваї.
Тому ми повезли його на відпочинок в Ікальму.
Мусили зняти там на тиждень хатинку.
Щоразу, коли я питала Антареса,
що ми будемо робити, якщо Наталія народить дитину до грудня,
він мене лаяв.
Але вже в листопаді в Наталії почалися пологи.
«Я влип.
Не може бути. Моє "я" показало мені.
Значить, я бачив не його, це мені показала темрява.
Це був напад. Треба придумати, що робити.
Збирайте речі, виїжджаємо за годину».
А наступного дня почався нескінченний маратон.
Я проїхав біля 1400 кілометрів,
щоб Антарес міг випити аяваску.
Проїхавши стільки кілометрів,
я мусив пити аяваску всю ніч.
А в Наталії тривали пологи.
У мене три дні були пологи.
Антарес приніс аяваску.
Він сказав, що дитині можна народитися тільки в місці сили.
Тобто в Кольїгваї.
КОЛЬЇГВАЙ, ЧИЛІ
Місця багато важили для Антареса.
Він вірив, що деякі — мають силу.
Той пагорб
і халупа в Кольїгваї
були місцем, де він отримав пробудження, просвітлення,
де він проголосив себе наставником.
Дитина мусила народитися в тій халупі.
Я — власник ферми в Кольїгваї.
Мене познайомили з цим хлопцем.
Він мав світлі очі,
дуже приємний, його звали Рамон,
і він був учителем музики.
Він попросив дозволу приїжджати раз на рік,
сказав, що в мене гарний дім,
що він випромінює прекрасну енергію.
І я дозволив йому приїжджати раз на рік,
щоб там побути.
Була десь 11 вечора.
Всюди темно.
Ми дісталися до глиняного будинку,
де взагалі не було умов
для будь-яких пологів.
Ні води, ні світла.
Усередині була лише
Наталія і я.
Антарес наказав
Наталії вдягнутися в туніку «Каліпсо»,
яка покривала все тіло, крім очей.
Нам довелося приймати природні пологи,
і рівень стресу просто зашкалював.
Жодна мама не зможе розслабитися, народжуючи дитину в такому місці.
Антарес кричав, щоб Кароліна виймала дитину,
мовляв, вона нещадно його атакує,
і в неї дві голови.
Антарес доручив Каро розробити план на випадок
кесаревого розтину.
Я сказала ні.
Я не мала чим робити кесарів розтин.
Антарес наполіг, щоб я розрізала їй живіт.
Сказав, якщо не я, то він сам це зробить.
Наталія майже непритомніла від болю.
Вона була дуже слабка.
Мала дуже слабкий пульс.
Тому я сказала Антаресу, говорячи його ж мовою,
що якщо виконаю його наказ,
то вб'ю світлу істоту.
На Антареса хтось ніби відро холодної води вилив.
Він сказав: «Ні.
Цей покидьок не змусить мене вбити одну з моїх світлих істот.
Ми врятуємо Наталію. Я захищу її».
Тож ми поїхали в клініку в Реньяці, за дві з половиною години звідти.
Ми були в Кольїгваї,
спочатку 15 кілометрів ґрунтовою дорогою до наступного шосе, а далі...
Їхати далеко, ми були бозна-де.
КОЛЬЇГВАЙ — РЕНЬЯКА
Мені було зле.
Антарес кричав, щоб я боролася.
Що для воїна не існує меж можливого.
І що я бездоганна войовниця.
Єдина, кого врятовано, і що моє внутрішнє «я» тепер чисте.
Що воно тепер чисте. І що якщо я помру, він мене оживить.
Треба було вигадати, чому ми були там
з породіллею, яку ніколи
не обстежували і не бачили лікарі.
Ми придумали історію,
що натрапили на цю дівчину,
коли вона блукала в глушині.
І що вона з групи хіпі,
які пробували природні пологи, але повитуха не прийшла.
Що щось там сталося, а ми її підвезли і врятували.
Ми їхали по дорозі, що вела до клініки.
Антарес виліз із пікапа і сховався.
Пабло відвіз нас до відділення екстреної допомоги в Реньяці й поїхав.
На Наталії була лише туніка «Каліпсо».
Без білизни, боса.
Вкрита брудом, багнюкою і кров'ю.
Я мала схожий вигляд.
Але ніхто не звернув уваги на таку картину.
Я тільки й думала, щоб вони викликали поліцію
і я змогла все їм розказати.
У той момент вся ця історія могла завершитися.
Але ні,
у нашу вигадку повірили.
Вона народила о 6:31 ранку.
Здорового хлопчика вагою понад 3 кг.
Вона назвала його Хесусом, бо так сказав Антарес.
Його дали мені наступного дня.
Десь о пів на четверту дня.
Було дуже гарно,
бо я годувала його грудьми, і це було...
неймовірне відчуття.
У мене були дуже змішані почуття.
Материнські інстинкти дуже сильні.
21 ЛИСТОПАДА 2012
Коли вони пішли з клініки,
Наталія хотіла мати мінімум контакту з дитиною,
тому що вона...
була в режимі воїна.
У будинку в Мантагуа
Антарес поголив мені голову
і вмив холодною водою.
Він повів мене у вітальню і змусив послухати пісню.
Сказав, що його внутрішнє «я» дало йому інструкції.
Я сказала, мені байдуже.
Він сказав: «Дитино,
з нами все буде добре.
Ми будемо у світлі, і всі звільнимося.
Він говорив сам із собою, лаявся всю дорогу.
«Срань, ти мене не переможеш.
Я знаю, я розіб'ю тебе».
Він ніби говорив з Люцифером,
з його «я».
Кароліна замкнулася.
Десь о третій дня він сказав нам їхати в Кольїгвай.
Хосефіна і Пабло
чекали на нас, готові розпалити вогонь, щойно ми приїдемо.
Там була стара вигрібна яма
метр на метр,
глибиною десь два метри.
Антарес розпалив у цій дірі багаття.
Десь об 11 вечора,
він наказав нам сісти у пікап,
пам'ятаю, то був пікап Карли, і їхати вглиб ферми.
За кермом був Пабло.
Я сидів ззаду з Кароліною і Пілар.
А спереду
сиділа Наталія з дитиною.
У якийсь момент ми мусили сидіти з Наталією,
поки він розпалював багаття.
Я була засмучена й чула голос Антареса на фоні.
Я не розуміла слів, але чула його голос.
Я чула потріскування вогню і бачила
далеке сяйво від полум'я.
Тоді Пабло вийшов і сказав:
«Слухай, ось мої накази...
Ти маєш роздягнути Хесуса,
зв'язати йому ноги й руки,
засунути йому в рот шкарпетку і заклеїти скотчем очі».
Треба було принести Хесуса
десь на середину шляху між пікапом і багаттям.
А там...
Антарес забрав у мене дитину,
і Пабло відвів мене якнайдалі.
Думаю, коли Антарес узяв на руки сина,
ми нарешті зрозуміли, що станеться.
Антарес пішов туди
вбити свого сина.
23 ЛИСТОПАДА 2012
На той момент було вже запізно його зупинити.
Люди, якими ми були тоді,
були не в змозі його зупинити.
На півдорозі до пікапа
Наталія розплакалася.
Коли ми дійшли до пікапа,
я теж розплакався.
Я плакала. Ридала без упину.
Ми були дезорієнтовані, ніби десь біля нас вибухнула бомба.
Ми не знали, де ми.
Я дивився просто поперед пікапа,
і Антарес з'явився перед його фарами з двома кухонними рукавицями.
Він наказав мені підкинути хмизу у вогонь і не давати йому
згаснути.
Я дійшов до вогнища
десь за хвилину після того, як він кинув туди свого сина.
З вогню не долинало жодного звуку.
Я завжди думав,
що він, певне, убив його, перш ніж спалити.
До того ж, того ранку він сказав нам
принести йому найгостріший ніж, який у нас був.
Я пішла до Антареса спитати, що сталося.
Він сказав, що не хоче мене бачити.
Наталія була ошелешена.
Я знав, як вона хотіла дітей.
Антарес попросив Наталію і Хосефіну щось приготувати.
Одні їли, інші ні.
Антарес усе повторював, що світ починає очищатися від темряви.
І що тепер він знає, чому дитина народилася передчасно.
Потім він сказав нам підготувати все до сну.
Бракувало намету.
Тому я запитала Антареса, чи можна мені поспати в пікапі.
У машині я розридалася,
бо побачила дещо з одягу дитини.
Я була розбита.
Якби я
зробила щось таке в наметі,
він би мене вилаяв.
Я відчувала стільки горя й болю.
Та тримала все в собі, бо це жаль до себе,
а жаль до себе — це его.
Я не могла цього показувати.
Ми прокинулися наступного дня,
і Антарес сказав:
«Їдьте у Вінью, купіть деревину, щоб зробити меблі».
Про вчорашнє ніхто й слова не сказав.
Нічогісінько.
До місця, де було багаття,
ми навіть не наближалися.
Ми говорили, як воїни:
«Ну ж бо. До кінця світу 21 день.
Ми будемо вільні.
Усе скінчиться».
Вам могло б здатися, що після тієї ночі група змінилася,
розділилася чи розкололася,
але все сталося якраз навпаки.
Усі стали гіпердисциплінованими і ввійшли в...
Усі були в режимі воїна.
Так наче те, що сталося,
було черговою битвою у війні.
Напруженою, важкою битвою,
але просто черговою битвою у війні.
Черговою з десятків битв, у яких ми боролися того року.
Що сталося?
Що трансформувало...
Що трансформувало розум
Рамона чи Антареса де ла Луса,
щоб він подумав,
ніби принесення в жертву триденної дитини
вирішить всі проблеми світу?
Листопад закінчувався за п'ять днів,
і внутрішнє «я» Антареса видало наказ,
що ми мали жити там 21 день,
від 1 грудня і до кінця.
Було ще п'ять днів, щоб підготувати дім
до 21 дня прийому аяваски.
Якщо можна так сказати, то Антарес натворив ще більше всього.
Антарес наказав мені й Кароліні бути з ним.
Ця ситуація негативно вплинула на Кароліну.
Це стало приводом для масового покарання,
коли Антарес наказав
провести найжорстокіше побиття, яке я лише бачила.
Ми стояли голі,
і нас били.
Він почав з Каро.
Вона була тендітною дівчиною.
Худою.
А цей сучий син мав такий зріст, як я, 1,85 метра.
Виродок розпанахав їй спину.
Зламав руку.
Вона рефлективно затулила спину рукою.
А він ударив і зламав їй зап'ясток.
На перелом цілий місяць ніхто не дивився.
Він ударив Каро 11 разів.
Тоді була моя черга.
Після шостого, восьмого удару
мені помутніло в очах, а потім потемніло.
Бляха, я почав непритомніти і зомлів.
Він крикнув: «Підйом, падло! Я не закінчив».
І я такий: «Так, вибач», а тоді ляснув себе: «Не падай».
Так, я отримав ще 20 ударів, які залишились.
І я йому подякував.
А тоді пішов і сів.
Він наказав нам одягнутися. Ми всі були голі.
Коли я сказала Антаресу, що він зламав мені руку,
він сказав: «Дитино моя, це твоя карма.
Невже не бачиш, що ти навіжена?»
І я погодилася.
Я була впевнена, що він мене вб'є.
Можете спитати: «Чому вони не втекли,
якщо там коїлися такі жахливі речі?»
Вони були абсолютно переконані
що вони — солдати Бога,
що скоро кінець світу
і що це останній крок, який треба зробити.
Ми готувалися до кінця світу.
Антарес почав пити аяваску 1 грудня 2012 року.
Щоночі.
І це мало викликати просвітлення
у той день, 21 грудня.
Решта спільноти, включаючи мене,
пила аяваску
з 11 до 21 грудня 2012.
Усі прийоми аяваски і всі ці дні були нескінченними битвами.
З купою ангелів, крил, мечів, демонів,
полями бою з криками, кров'ю, пеклом,
світлом, надією...
Чисте божевілля.
То були останні дні світу.
Для мене не існувало 22 грудня 2012 року.
Останнього дня
минали години.
Ніхто не...
Ніхто не дивився на годинник, бо...
Ніхто не перевіряє, котра година, коли на носі судний день.
Коли буде, тоді буде.
Але час минав,
нічого не відбувалося.
Ми всі мовчали.
А тоді раптом
Антарес каже...
Заходиться сміхом і каже:
«Тупі ідіоти, думали, після чотирьох років важкої праці
ви вознесетеся і станете вільні.
Які ж ви наївні.
Це так не працює. На зміни потрібен час.
Моє внутрішнє «я» щойно пояснило мені,
що свобода
не прийде зараз, це станеться за три місяці
в Еквадорі».
Він поводився, ніби це нічого.
Ніби це все один великий жарт.
Ось і все.
Ми допили аяваску і пішли спати.
Наступного дня я побачив, що вже 22 грудня,
а ця дата ніколи не мала настати.
Саме це нарешті призвело до розколу в групі.
Мій мозок ніби казав: «Чуваче, мій контракт був до 21 грудня 2012 року.
А вже 22-е!»
Дехто з нас питав себе: «Чорт, що робити?
Кінець світу не прийшов».
Ми всі були по вуха в боргах.
Треба було жити далі, а грошей не було.
У день, якого не існувало, 23 грудня,
ми сказали своїм рідним, що проведемо Різдво з ними.
Це була брехня, розумієте?
Я сказав рідним, що проведу Різдво з ними, я й моя дівчина Каро.
КОЛЬЇГВАЙ — САНТЬЯГО
Я сказала Пабло, що більше не можу
жити з Антаресом.
Що якщо він накаже мені знову стати його жінкою,
я себе вб'ю.
І Каро каже мені:
«Гівнюк завжди говорить про Ісуса й апостолів,
що ми маємо бути як апостоли, жертвувати собою.
Але знаєш? Апостоли були з Ісусом з любові.
А я зараз тут зі страху».
І це...
Це посилило сумніви, які я вже відчував.
«Якщо їхати, то жити в Сантьяго не можна.
Треба втікати...
ховатися на півдні, у глушині.
Бо цей засранець знайде нас і вб'є».
Коли Пабло і Кароліна тікають
на південь, у них параноя.
Ми тиждень ховалися в будинку моєї мачухи.
Звідти ми написали кожному з учасників,
що не повернемося,
і щоб Антарес знав,
що ми досі віримо в нього, але більше цього не робитимемо.
Наталія дзвонить і каже:
«Я влипла.
Я з поліцією.
Вони все знають».
ПОЛІЦІЯ ЧИЛІ
Потім Наталія написала мені на таємну адресу, яку я їй дав:
«Пабло. У мене проблема.
Приїхала поліція, вони говорять з моєю сім'єю.
Вони розмовляють, питають, де дитина.
Питають, що відбувається, у чому річ».
І сказала: «Вони питають про секту».
І я такий: «Секта —
це купка кінчених сатаністів у чорних каптурах, які поклоняються дияволу
і скоюють масові самогубства.
Ми — не секта».
І тоді я шукаю «секта» в Google.
Я почав читати.
І це на 100% описувало моє життя за останні чотири роки.
Я входив у секту.
Я був шокований.
Це все була срана брехня.
Те немовля
не було Люцифером.
А просто немовлям.
Усе змінюється,
коли вони дізнаються,
що сталося...
що вбили дитину.
19 лютого
Антарес покинув Чилі.
Бо Наталія Ґерра сказала їм, що їх розслідує поліція.
АЕРОПОРТ
19 ЛЮТОГО 2013 РОКУ
Антарес не мав вибору,
знаючи, що всі говоритимуть про те, що сталося з тією дитиною,
окрім як утекти в Перу.
Вони зрозуміли, що на кожному з них лежить частка відповідальності.
Принаймні на тих, хто був там у ніч злочину.
Наталія першою пішла складати заяву,
вважаючи в стані параної,
що важливо заговорити першою.
Адже якийсь інший член секти
може перекласти на тебе частину відповідальності.
Я прийшов в офіс, де була Наталія з іншими детективами,
і запитав її, чи справді вони спалили дитину.
На що вона відповіла: «Так».
Але я не побачив жалю,
нічого такого, що змусило б мене повірити,
що насправді...
Бо не було ні сліз, нічого.
Коли ми повезли її в Кольїгвай,
то побачили діру,
де вони спалили дитину.
Вона зламалася і розридалася.
Заспокоїти її було неможливо.
Мене ніби облили відром холодної води.
Вони сказали: «Це сталося на вашій фермі».
Ось так просто.
Через це в мене стався серцевий напад.
Ось воно.
- Справді? - Так.
Тоді залиш там.
Найбільшим доказом, який ми змогли знайти на місці злочину,
був фрагмент кістки.
Ліва клубова кістка стегна дитини.
23 листопада Пабло і Кароліна возили дитину
в клініку в Реньяці
для тесту, щоб виключити генетичні захворювання,
що є обов'язковим для новонароджених у Чилі.
У нього взяли п'ять крапель крові.
І ці п'ять крапель крові
стали ключем, щоб визначити, що сталося з Хесусом,
і дізнатися, чи ДНК тієї дитини
збігалася з ДНК Антареса і ДНК Наталії.
Завдяки цьому
нам вдалося отримати ордери на арешт
решти членів секти.
О 10:30 вечора Пабло подзвонив мені таким
урочистим голосом.
І сказав: «Ти мусиш приїхати завтра з мамою.
Обов'язково».
«А що таке?» «Це не телефонна розмова».
Поки ми летіли в нас у головах була каша.
Ми дісталися до аеропорту, і Пабло з Кароліною вже були там.
Вони були самі не свої, бліді, як смерть.
Ми сіли в джип Пабло.
І спокійним голосом Пабло каже:
«Спочатку я скажу вам правду,
а потім скажу, що — брехня.
Це правда, що в нас є джип.
Це правда, що ми жили в Кабурзі,
у хатині, яку орендували.
Усе інше, що я казав останні чотири роки, — брехня».
І тоді розумієш, що маєш справу з величезною кризою.
Страшна, немислима подія,
про гірший злочин ми не повідомляли ніколи.
Це перше людське жертвоприношення в історії нашої країни.
Ідеться про хлопчика, якому було всього три дні.
Тоді вони зрозуміли, що новини
вже на всіх телеканалах,
що їх шукає поліція.
Вони бачили свої обличчя на стінах.
Сьогодні заарештовано чотирьох членів релігійної секти,
їх звинувачено в нібито спаленні дводенного немовляти,
яке, як вони вірили, було антихристом.
Він сказав: «Я хочу здатися». Я сказав: «Зроби це в Сантьяго».
То була...
дуже тяжка поїздка.
Дуже тяжка, бо це була
така суміш раціональних рішень і емоцій.
Ми зупинилися на заправці
і побачили новини, що наш син — утікач.
Дуже тяжка.
Пабло Ундуррага,
з моменту видачі ордерів на арешт
до моменту, коли він здався,
планував
що він скаже поліції на допиті.
Подзвонила слідча бригада, сказали, що Пабло здався,
що треба його допитати.
Тож я пішов до бригади
і побачив спокійного Пабло Ундуррагу.
«Вітаю, я Пабло Ундуррага, людина, яку ви шукаєте.
Я був причетний до кольїгвайської секти.
Я прийшов здатися».
КВІТЕНЬ 2013
Об одинадцятій пара увійшла до будівлі суду в Кільпуе.
Обоє здалися поліції цими вихідними
побачивши в новинах, що їх розшукують.
Цей допит було важко проводити, бо він був дуже розумним хлопцем
і мав для мене багато інформації.
Тому нам довелося проводити допит поетапно,
щоб зрозуміти, через який процес він пройшов у тій спільноті.
Їх звинуватили у співучасті у вбивстві дводенної дитини, стверджуючи,
що вони обоє становлять небезпеку для суспільства.
Ними жорстоко маніпулював
збочений, викривлений розум.
ХАВ'ЄР КУНІЧ АДВОКАТ ПАБЛО І КАРОЛІНИ
І вони не діяли не з власної волі,
тому їм не можна серйозно докоряти
з кримінальної точки зору.
Зі слів відповідачів, зокрема моєї відповідачки,
складається враження, що вони жертви маніпуляцій...
КЛАУДІО ҐАРСІА АДВОКАТ НАТАЛІЇ
...людини, яка зараз переховується.
Ми знаємо, що ця особа покинула країну,
поїхала в Перу й досі не повернулася.
Ми скоординувалися з Інтерполом, щоб видати міжнародний ордер.
ІНТЕРПОЛ ЧЕРВОНА КАРТКА
КУСКО, ПЕРУ
Розвідгрупа з 1500 офіцерів перуанської поліції
вистежує Антареса де ла Луса.
Вважається, що він у Куско.
Думаю, всі заохочували мене поїхати в Перу,
бо всі вони були причетні до злочину, а я ні.
Я не знала, у що вплутуюся
і з чим зіткнуся.
Вони пробули там тиждень, півтора,
і невдовзі вирушили
до містечка неподалік Куско під назвою Ольянтайтамбо.
Він співав. Грав на інструментах
і співав у барах, ресторанах тощо,
отримував чайові.
Він був дуже напружений, дуже жорстокий.
Дуже погано зі мною поводився.
Бив мене палицею, зачиняв.
Казав, що я не можу піти.
Мене там не було.
Думаю, вона злякалася
і першим рейсом повернулася в Сантьяго.
Я повернулася,
думаючи, що він здасться.
Бо я йому так сказала.
Коли я повернулася в Чилі, газети писали,
що знайшли тіло Рамона.
Стало відомо, що в Куско знайдено тіло.
Ось цей чоловік.
Рамон Ґуставо Кастільйо Ґаете, 35 років,
наклав на себе руки.
ЗМІ по-різному описували цей трагічний кінець.
Першими його знайшли троє дітей.
Вони мені сказали, що воно схоже на ляльку.
Він залишився сам, як ви можете собі уявити.
Тому він подумав: «Далі шляху нема.
Це кінець».
Він вийшов сухим із води.
А поплатилися замість нього ми.
З холоднокровністю роботів
двоє головних винуватців
жертвоприношення немовляти в Кольїгваї
описали сьогодні поліції ту фатальну ніч на місці злочину.
Пабло Ундуррага і Наталія Ґерра Хек'єр
були на реконструкції злочину того дня.
Вони розповіли, як підготували дитину
до спалення.
Ти вийшов з пікапа. І вогонь уже горів, так?
Так.
Дитина була тут, і Антарес сказав покласти її туди.
Наталія поклала дитину, Хесуса, туди.
Щойно вона його туди поклала,
Я схопив її, і ми побігли туди.
Нам як поліції надзвичайно важливо визначити
роль кожної людини.
Хто що зробив і коли.
Так ми можемо зібрати факти докупи.
Ми щойно почали складати хмиз, а через п'ять хвилин прийшов Давід.
Антарес наказав йому
постійно приносити дрова, щоб вони в мене не закінчились.
Вогнище горіло на 20 см вище за діру в землі.
Коли я вперше подивився над полум'ям,
то побачив, що разом зі справжнім полум'ям горів також чорний вогонь,
який перетворився на чорну голову дракона.
І вона злетіла.
Піднялася вгору?
Це те, що ти бачив?
Так. Я знаю, що це була галюцинація, але я бачив.
Такі речі були нормальними.
Важливо зрозуміти,
яку роль відіграла кожна людина під час скоєння злочину.
Розкажи, як ти зв'язала дитину.
Я не вмію рвати скотч зубами.
Тому Пабло перерізав скотч, а я обмотала ним стопи дитини.
Коли Пабло сказав мені замотати руки,
ми робили це разом, а Пабло закінчив решту.
Я ніколи не могла нічого розривати зубами.
Це правда, я перерізав скотч.
- Зрозуміло. - Вона не вміє зубами.
Я пам'ятаю, в контексті того,
хто що міг робити залежно від своєї енергії,
у всіх були суворі накази,
що до Хесуса могли торкатися
тільки Наталія і Кароліна.
Так, але коли Пабло закінчив, він сказав:
«Не смій казати Антаресу
бо ми не зробили це бездоганно».
Я хотів сказати, що не пам'ятаю цього.
Я пам'ятаю, що я його не торкався.
Але...
Контекст, очевидно, був ненормальний.
Ніхто не зізнався,
що зв'язував немовля, запихав йому в рот шматок тканини і заклеював рот.
Обоє кажуть, що це зробив інший.
Вони обоє загамували дитину, перш ніж її принесли в жертву.
Зі слів Пабло я зрозуміла,
що він сприймав це як належне,
що всі ми знали, що станеться того дня.
І мушу сказати, що мені ніколи не давали жодної інформації
про те, що станеться.
Бо коли ти одержима,
то не можеш мати жодних пояснень чи інформації.
Бо це могло змусити внутрішнє «я» Хесуса щось зробити зі мною,
типу змусити мене вбити себе, втекти чи ще щось.
Тому я не могла знати абсолютного нічого.
Вибачте, ви щось сказали?
- Ні. - Ні.
Можливо, ви не знаєте, але Наталія підтвердила це сьогодні.
Вона сказала, що бачила сяйво.
- Ні, Кароліна. - Вибач, Кароліна.
Вона не бачила вогню, але бачила сяйво.
І чула тріск вогню.
- Ви знали, що Кароліна бачить енергію? - Ні.
Вона бачить ауру, вона набагато чутливіша за нас.
Я не бачив нікого. Бачите той будинок?
Коли ти допоміг Пабло кидати каміння,
ви привезли їх на тачках, так?
Каміння було поскладано тут.
- Там, де й зараз? - Так.
Завершуємо?
Дуже дякую.
Ходімо.
ЗВИНУВАЧЕНИЙ
Це звіт від 22 квітня 2013 року.
Х. ҐАТІКА ЕКСПРОКУРОР КІЛЬПУЕ
Того дня я зустрівся з поліцією
у своєму офісі в Кільпуе.
Вони принесли мені цю інформацію
разом з усіма даними, що вже встигли зібрати.
Наскільки я знаю, у Чилі ще не було подібних випадків.
Решта розслідування стосувалася
визначення рівня кримінальної відповідальності й того,
що ми робитимемо з ними в плані закону.
Визначити, чи були вони божевільними.
Чи були вони осудними, чи десь посередині.
А тоді приймати рішення у правовому полі.
Одним з аргументів,
наведених більшістю адвокатів членів цієї секти,
було те, що всі вони перебували під руйнівним розумовим контролем
і що на той час вони були не здатні
приймати самостійні рішення.
Адже вони також перебували
в так званому стані «спільного марення».
Захист домовився стверджувати,
що всі вони були...
Ф. МАФФІОЛЕТТІ Д-Р ПРАВОВОЇ ПСИХОЛОГІЇ
...«жертвами»
спільного психозу
або folie à deux — «божевілля на двох».
Ця стратегія має найбільше шансів,
коли люди самі по собі не є психопатами,
але стверджується, що на час подій вони такими були.
За юридичною термінологією вони не винні.
Закон за замовчуванням уважає всіх людей осудними.
Тому ми всі маємо відповідати
за свої дії, коли йдеться
про злочинну поведінку.
Тому, якщо ви стверджуєте, що людина під слідством божевільна,
це треба довести.
Цей суд стосувався не смерті дитини
чи їхнього перебування там у той день і час.
Він стосувався
діагнозу «спільний психоз».
Це безумовно, ваша честь,
що новий звіт повністю підтверджує попередні висновки.
Це було спільне містичне марення, психічний розлад.
Правовий наслідок десять, номер один, неосудність.
Усі психіатри й психологи
дійшли висновку, що ці люди страждали від психічного розладу.
А отже, були неосудними.
Ми зіткнулися з масою доказів і звітів,
наданих захистом, які звільняють членів секти
від будь-якої відповідальності.
Попри встановлення відповідальності, ніхто з них не відбуватиме покарання.
Тиск відчувався, авжеж.
Він нікуди не зникав.
Під час слухань завжди було багато уваги від преси.
У прокуратури не було іншого вибору, окрім як аналізувати
довідкову інформацію,
щоб перевірити, чи можна покритикувати або поставити все під сумнів
з іншої точки зору.
Я долучився до цієї справи, бо прокурор Хуан Еміліо Ґатіка...
ОТТО ДОРР ПСИХІАТР
...подзвонив і сказав, що хоче поговорити.
Він пояснив, у чому справа.
Я подумав, що важливо відповісти
на всі його запитання.
За його задумом я мав перевірити
двох найважливіших підсудних: Наталію Ґерру і Пабло Ундуррагу.
Але вони відмовилися від огляду,
і тоді він попросив мене зробити метаекспертизу —
зробити експертний висновок щодо висновків експертів.
Думок експертів про ці події.
ПРАВОПОРУШЕННЯ
Але коли психіатр ставить діагноз пацієнту,
не побачивши його,
це видається елементарною відсутністю етики.
Питання полягало в тому, що коли Пабло й Наталія
передали
дитину Антаресу, чи мали вони інший вихід у той момент?
Чи могли вони не передавати йому дитину?
Ми вважали, що так, у них був інший вихід.
Бо хоч вони й роками перебували
під залізною владою людини, відомої як Антарес,
вони знали й усвідомлювали, що збираються зробити,
відтоді, як вирішили забрати Наталію Ґерру й сховати її.
Це контекст,
де є правила,
покірність, ціла низка правил,
лідер, який займає місце Бога,
і маніпулює людиною.
І...
І не дає їй мати власну точку зору.
Відтак, можна сказати, що її особистість пошкоджено.
Людина не має власних суджень.
Доктор Отто Дорр узагалі-то каже: «Так.
Здається, саме це й сталося.
У них був спільний психотичний розлад».
Але враховуючи, що в нас немає можливості,
і ніколи не буде,
обстежити Рамона Кастільйо Ґаете,
бо він наклав на себе руки в Куско,
ми більше не можемо встановити, чи ці люди насправді
були його вимушеними підлеглими чи їхні справи вторинні,
і чи саме Рамон Кастільйо Ґаете був основним винуватцем.
Ми не хотіли, щоб у цій справі ніхто не отримав покарання.
Якщо нікого не покарають, якщо цих людей
не притягнуть до відповідальності
за те, що вони скоїли, це б означало, що ми були твердо переконані,
що вони психічнохворі.
Аналізуючи звіти,
я зміг...
дійти до першого аргументу,
який дещо підірвав звіти захисту.
У звітах вказується,
що діагноз спільного психозу слід відкинути,
якщо згадані епізоди психозу
відбувалися в контексті споживання наркотиків,
алкоголю чи інших стимулянтів.
А це так і було.
Факти змушують нас задуматися
щодо обмеження відповідальності.
Який ступінь зниження розумових здібностей
може бути прийнятним під час скоєння злочину,
щоб дати підсудним змогу уникнути правосуддя чи отримати м'якший вирок?
До якої міри суд може враховувати
психіатричні теорії
про спільне містичне марення,
щоб звільнити його учасників від відповідальності
за злочини проти прав людини?
Так, за правовим мандатом
обвинувачені Ґерра й Ундуррага
не заслуговують на альтернативне покарання.
Остаточним вироком стало п'ять років для Пабло й Наталії,
і три роки для решти за співучасть.
Очевидно, що у світі, де всі винні або невинні,
людина або винна, або невинна.
Але саме тут бракує
складності аналізу ситуації.
Мені здається, що з точки зору психіатрії це було несправедливо.
Головна засуджена, Наталія Ґерра, мати вбитого немовляти,
не відбуває покарання
і вже сім місяців переховується.
Поліція працює над встановленням її місцезнаходження.
Вона відростила й перефарбувала волосся.
Не виходила, щоб її не впізнали.
Однак завдяки папірцю, який вона викинула в смітник,
поліція нарешті визначила її місцеперебування.
Руки вгору!
Не рухатись!
Руки вгору!
Не рухатись.
Я йду до вас.
На землю.
Руки за голову.
Вона намагалася втекти від поліції, але була повністю оточена.
Наталію Ґерру передали жандармерії.
Її утримують
у жіночому пенітенціарному центрі Сан-Хоакін.
Моя особиста думка,
це не думка поліції, прокуратури чи суддів,
що кожен із сектантів заслуговував на довічне ув'язнення,
незалежно від участі,
адже це була беззахисна дитина.
Як суспільство ми всі маємо впевнитися,
що ці жертви, бо вони є жертвами,
що ми їх розуміємо.
Кожній сім'ї треба запитати себе: «Що там сталося?
Яка наша роль у цій драматичній події?»
Дайте мені хвилинку.
Потерпіть,
будь ласка.
Заново інтегруватися складно.
Мені казали: «Бляха, та переїдь за кордон. Зміни ім'я».
Повертатися до нормального життя,
а не послати все чи опуститися до наркотиків,
жити в будинку батьків, як у печері.
Це непросто.
Мені казали: «Я б себе вбив».
Мені не можна себе вбивати, я потрібен сину.
Нічого не відомо про руйнівний контроль над розумом,
і це породжує демонічні сценарії.
Тому...
я мушу повернути себе в суспільство, яке мене боїться.
І повинне!
Дуже важко хотіти відновити себе в екосистемі,
де деякі елементи активно тебе атакують.
Вони не хочуть, щоб ти відновився, а хочуть, щоб ти вбив себе.
Оскільки ми найгірші люди у світі,
інші вважають виправданим показувати найгірше в собі
й уникати покарання.
Минуло десять років, і я розбитий. Я більше не хочу битися.
Я хочу спокійно працювати й жити.
Але якщо доводиться по колу вибачатися за те, що ми живі,
дуже важко жити спокійно.
КОЛЬЇГВАЙ, ЧИЛІ
Не розумію. Я теж не люблю ці розмови,
бо щоразу, як говорю про це, мені
дуже боляче.
Що стосується будинку в Кольїгваї,
ми просто знесемо його,
щоб більше ніщо не нагадувало про це горе.
Секти не з'являються нізвідки.
Секти — це ефект від того або відповідь на те,
що відбувається в суспільстві.
Є велика порожнеча
і величезна потреба у відчутті причетності.
Ми перебуваємо в постійному оточенні
різних впливів,
які показують нам ідеальний світ,
але які збочено приховують механізми психічного контролю.
ПАБЛО УНДУРРАГА ПРОВІВ ЗА ҐРАТАМИ ДВА РОКИ,
ЙОГО ЗВІЛЬНИЛИ УМОВНО-ДОСТРОКОВО У 2019.
НАТАЛІЯ ҐЕРРА ПРОВЕЛА У В'ЯЗНИЦІ ДВА РОКИ,
ЇЇ ЗВІЛЬНИЛИ УМОВНО-ДОСТРОКОВО У 2021.
РЕШТА ЧЛЕНІВ СЕКТИ
ВІДБУЛИ ВИПРОБУВАЛЬНІ ТЕРМІНИ.
ЗАРАЗ УСІ ВОНИ НА СВОБОДІ
І ПРОХОДЯТЬ ПРОЦЕС СОЦІАЛЬНОЇ РЕІНТЕГРАЦІЇ.
Переклад субтитрів: Юрій Бик