Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Po dnešním večeru už nic nebude jako dřív.
Nic!
Někteří umělci, někteří lidé, některé osobnosti…
Dnešní noc bude jedna z nejneskutečnějších vůbec
a jsem rád, že tam budu, protože nechci o nic přijít.
Máš perfektní načasování.
- Ahoj. - Bruci, Lioneli, jak je?
Dobře. Jo.
Bruce. Smokey je tu taky.
- Šťastný nový rok, zlato. - Steve!
Největší umělci své generace se spojili,
se všemi našimi egy
a se vším naším talentem,
aby zachránili životy.
Připadám si jako ve snu.
Tak jo, lidi.
Zdravím.
Ale měli jsme jen jednu noc.
Zítra už nepřijdou.
Uděláme to takhle.
Bylo tam rušno a vzrušení a lidi nevěděli, co budeme dělat.
Jste nadšení už jen z té jedinečnosti toho večera.
Nebylo nic chaotičtějšího,
než se snažit ukočírovat tu společnou kreativní kouli energie.
Odehrával se tam historický okamžik.
Raz, dva.
Nahrajeme to.
Tak jo, pojďme!
Legendy rockové hudby.
Největší hvězdy z hvězd.
Jste připraveni?
Tady je jedinečná mladá zpěvačka.
Nejúžasnější hvězdy současného hudebního světa.
NEJHVĚZDNĚJŠÍ NOC POPU
Už jdu.
Jdeme na to.
Dobře.
Rozjedeme to.
Pokusím se vás vzít zpět až tam, co si pamatuju.
Na začátku 80. let jsem opustil Commodores.
Ken Kragen, můj nový manažer,
řekl: „Takže, zaprvé, tvoje písničky jsou slavnější než ty,
takže přidáme tvoji tvář ke všem těm nádherným písním.“
Pan Lionel Richie.
Vyšlo mi sólové album a další věci,
a tak se má kariéra začala rozjíždět.
Jsem noční člověk, takže se vše v mém životě dělo po jedné hodině ranní.
A pak mi jednou v noci zavolal Ken
a všechno se změnilo.
23. PROSINCE 1984
Ken Kragen vedl firmu na management talentů.
Měl tu nejlepší pověst.
Ken Kragen!
Ken byl hvězda.
Byl stejná hvězda jako ti umělci,
akorát byl hvězdou v byznysu hudby.
Jednoho rána došlo k neplánované schůzce. Vešli jsme a přivítal nás Harry Belafonte.
To vás dostane.
Díváte se na hollywoodskou smetánku.
Je legendární.
Věděla jsem, že se stane něco velkého.
POCHOD ZA OBČANSTVÍ
Harry Belafonte byl zkušený státník.
Povýšil z herce a zpěváka.
Pořád se tomu věnoval,
ale spíš jsme se na něj dívali jako na ikonickou postavu,
která měla velký společenský dopad.
Věříme, že umělci hrají důležitou roli v každé společnosti,
protože jsou to umělci, kdo odhaluje společnost sobě samé.
Stejně jako bylo třeba posílit občanská práva,
i Harry Belafonte cítil, že je třeba mluvit o problémech chudoby
ve světě, rozhodně o té v Africe.
Už nějakou dobu slyšíme zprávy
o dalším hladomoru v Africe, tentokrát v Etiopii.
Ale se vším ostatním, co se teď děje,
nemají ty zprávy často velký dopad.
Hladovějící lidé v Africe
byli od nás tak daleko, jak jen to šlo.
Bylo to něco, co jsme viděli v reklamách nebo v dokumentech.
Matka a dítě, které porodila před dvěma měsíci,
zahalení do smrti.
Hladové dítě tiše zemře.
V Africe jich umírají tisíce.
Jak se jen můžete dívat na tu drtivou sílu
nouze a hladu?
Musíme něco udělat.
Harry Belafonte navrhl koncert.
A Bob Geldof už asi před měsícem udělal
singl na Band Aid.
Řekl jsem: „Harry, vezměme Bobův nápad a udělejme to,
ale požádejme největší americké hvězdy.“
Kragen řekl: „Právě jsem mluvil s Harrym Belafontem
a on v podstatě řekl, že mě potřebuje."
Harry řekl: „Běloši zachraňují černochy. Ale žádní černoši nezachraňují černochy.
To je problém.
Musíme zachránit vlastní lidi před hladem.“
Snažil se nás, tu mladší skupinu,
zapojit do toho, co se dělo v Africe.
Řekl jsem: „Samozřejmě.“
Ne že bych toho neměl dost.
Měl jsem moderovat American Music Awards.
Zrovna mi to nabídli.
Chystal jsem se na své velké sólové turné.
Ale jedno jsem věděl jistě, chtěl jsem, aby se na tom podílel Quincy,
protože je to mistr orchestru.
Je to úspěšný umělec,
ale je známější jako producent a skladatel,
který pracoval se všemi, od Louise Armstronga a Franka Sinatry,
až po Little Richarda, Paula Simona, Dianu Ross a Michaela Jacksona,
pan Quincy Jones.
Tehdy jste nemohli být více respektovaným producentem.
Měl respekt všech hudebníků na světě.
Přemýšlel jsem o tom už dlouho předtím,
pak zavolal Lionel a řekl: „Pojďme na to.“
V té době jste pro to cítili tu potřebu,
protože svět se navzájem potřeboval.
Takhle to začalo
a pak jsme došli do očividné fáze: „Kdo se na tom bude podílet?“
S Lionelem jsme byli v jeho limuzíně, kde byl telefon.
Řekl jsem: „Ty a Stevie napíšete písničku.“
Volali jsme Steviemu. Nebyl k zastižení.
Lionel mu zkoušel volat celou noc.
Všichni chtěli Stevieho Wondera. Kdo by ne?
Už měl oduševnělý, epický a legendární status.
A taky si byli se Steviem blízcí.
Ale když Stevie řekne: „Zavolám zpět,“
prostě čekáte, až zavolá, ať už je to kdykoli.
A pak jsem zavolal Quincymu.
Řekl: „No, zítra se uvidím s Michaelem.
Řeknu mu o tom a uvidíme.“
Muž, jehož deska Thriller se právě stala nejprodávanějším albem všech dob,
který získal víc nominací na Grammy než kdokoli jiný.
Michael Jackson je muž 80. let.
Dámy a pánové, Michael Jackson.
S Michaelem jsme se znali už z doby kamenné.
Vyrostli jsme v Motownu
a jako zpěvák Commodores a zpěvák Jacksons jsme se rychle spřátelili.
Na něčem dělám.
Schováváš se. To děláš. Já vím.
Když se poprvé naučil řídit, jeho první cesta byla ke mně domů.
Ale nemohl jet po dálnici, protože se jízdy po ní k smrti bál,
takže znal každou postranní uličku, kterou by se ke mně dostal.
Ale Stevie pořád nevolal,
takže jsme s Michaelem museli začít psát bez Stevieho.
Řekl jsem Michaelovi: „Já dokážu napsat písničku.
Ty dokážeš napsat písničku. Ale jestli to uděláme s Quincy Jonesem,
musí to být obrovské.“
U Jacksonových doma jsem byl poprvé.
To už je Vegas, ne?
Uvědomil jsem si, že jsme spolu nikdy nic nenapsali
a nikdy jsme spolu netrávili čas.
- Jak chceš. - Nevadí mi to.
Máme na výběr.
To je tým Sonny & Cher.
Uvědomil jsem si, že neumí hrát, takže si všechno brouká.
Spousta kazet toho…
Jako pardon? Vše provrstvené jeho broukáním.
Bylo to naprosto úžasné.
Museli jsme si hned rozmyslet, jakou písničku chceme.
Chcete něco takového?
Nebo chcete hymnu?
Ne. To jsme nechtěli.
To je ono. Tady je šablona.
A když máte tohle, co k tomu přidáme?
Procházeli jsme různé písničky, které jsme brali jen jako výplňové.
Říkal: „Chce to nějakou šťávu.“
Říkal mi Lion-el. „Lion-eli,
chci, aby ses podíval…“
Šimpanz Bubbles. Nechci si toho šimpanze podržet.
Mezitím dole vypukla pořádná hádka.
„Sklapni.“
„Sklapni!“
„Co se to děje v kuchyni, Michaele?“
Řekl: „Jo,
Ricky, můj loskuták, se hádá se psem.“
Pták umí mluvit a pes je na něj naštvaný.
Mezitím mi někdo volal.
„Lioneli, posílají nám scénář na American Music Awards.“
Michael pracuje na svých písních a nebereme to vážně, dostaneme se k tomu.
Jsou způsoby, jak to udělat větší,
pokud jde o to, co to může vygenerovat…
Neměli jsme písničku a neměli jsme datum,
ale protože jsme měli Stevieho, Lionela, Michaela a Quincyho,
Ken si uvědomil, že mají bombu, a mohou zavolat komukoli.
Bylo by to epické.
Tehdy jsme neměli technologie.
Neměli jsme mobily.
Věci se neděly rychle.
Naštěstí byl Kenův rolodex obrovský.
Cestovala jsem s obrovským kufrem, kde byly jen rolodexy.
Říkám Belafontovi: „Neomezujme to jen na černošské umělce.“
Řekl: „Jasně, dobrý nápad.“
Říkám: „Zastupuji Kennyho Rogerse, který by se hned přidal.“
Kenny Rogers byl velká osobnost
a ptali jsme se i dalších umělců ze seznamu,
jako Kim Carnes a Lindsey Buckingham,
ale rozvrh každého umělce zabere měsíce plánování.
Je to logistická noční můra.
Pondělí. Máme tu American Music Awards.
Tři hodiny toho nejlepšího z country, soulu a rokenrolu.
Lionel Richie moderuje v pondělí večer živě American Music Awards.
Protože Lionel moderoval American Music Awards,
koukali jsme na to datum
a uvědomili si, že to přivede do Los Angeles spoustu umělců,
výdaje už zaplacené, mají to už naplánované v rozvrhu.
To byl klíčový bod,
kdy jsem si říkala: „Kdo na to předávání cen přijde, Larry Klein?“
PRODUCENT
Tenkrát byly American Music Awards velká věc.
Měl jsem Dianu Ross a Hall & Oates.
Tyhle lidi jsem měl zamluvené. Prince, Madonna a Cyndi Lauper.
Teď řeším Hall & Oates.
A zavolal mi Ken Kragen.
Řekl: „Chci dát dohromady největší hvězdy,
tolik lidí, kolik jen na to můžu mít.“
Ale mít všechny v jedné místnosti, aby nahrávali, muselo to být ten večer.
Nebylo na vybranou.
LEDEN 1985
Byl to necelý měsíc.
Dívali jsme se na hitparády a říkali si: „Kdo prodá nejvíc desek?“
Prosím, přivítejte jeho veličenstvo, Prince!
Prince byl ten, koho moc chtěli. Měl „Purple Rain“.
Na co se v tom filmu těšíte?
Prince.
Něco konkrétnějšího?
Prince.
- A ještě něco? - Prince.
Prince byl do Sheily E. zamilovaný.
Sheila E!
Byla to jeho perkusionistka
a taky skvělá zpěvačka.
Potřebovali jsme od všeho trochu.
Steve Perry, zpěvák Journey, měl třetí nejlepší singl.
Chtěla jsem Madonnu. „Material Girl“ a všechno, co dělala,
by přivedlo úplně jiné publikum,
ale Ken chtěl Cyndi. Pohádali jsme se kvůli tomu.
Je vidět moje Barbie?
Měla jsem pocit, že je to důležité.
Věřím, že rokenrol může zachránit svět. Nebo bychom to měli aspoň zkusit.
Další můj zásadní krok bylo sehnat Springsteena.
Dobře. Tahle židle?
Dobře.
V roce 1985 jsem byl na vrcholu světa!
Byli jsme populární a měli skvělé turné.
Springsteen byl neřízená střela, ale na AMAs nešel.
Zavolali jsme manažerovi Springsteena, Jonu Landauovi,
a on mi řekl: „Hele, večer předtím končí své turné.
A nikdy nelétá den po koncertě.
Promluvím s ním a uvidíme.“
Pomoc při hladomoru byla důležitá. Věděl jsem, že se to neřeší,
a vždycky tam tak sedíte a říkáte si: „Co s tím můžu udělat?“
Bylo to trochu brzo. Normálně bych to neudělal, ale vypadalo to důležitě.
A pak to bylo: „Máte Bruce Springsteena, můžete zavolat Bobu Dylanovi.“
Byl to Bob Dylan.
Dělal „Blowin' in the Wind“. Kdy nebyl legendou?
Bob Dylan byl známý jako angažovaný hudebník.
Hodil by se více než kdokoli jiný,
ale polovina 80. let pro něj možná nebyla to nejlepší období.
Ale je to Bob Dylan.
Je záhadný.
Jakmile se Bob Dylan a Bruce Springsteen zavázali,
už to byl jen seznam přání.
Vím, že David Byrne nebyl k dispozici.
Van Halen nebyli k dispozici, protože byli na turné.
Chtěla jsem Bette Midler. Dana Aykroyda.
Doslechl jsem o tom tak, že mi zavolal Michael
a řekl, že plánuje velkou akci
a jestli se nechci přidat?
Nevěděl jsem, co se v Africe děje,
ale cokoli, co tehdy Michael udělal, se proměnilo ve zlato, takže jsem neváhal.
PROJEKT ETIOPIE
Máme ty nejkrásnější umělce na světě.
Bylo by hrozné nahrávat s tolika skvělými lidmi
a ono by to nefungovalo kvůli špatné písni.
Už máme obsazení. Teď potřebujeme scénář.
18. LEDNA 1985
S Michaelem jsme si mysleli, že máme spoustu času a dělali hlouposti.
Volá Kragen.
Nemůžu spát. Jsem z toho projektu nadšený.
Říká: „No,
na tu písničku čeká spousta lidí.
Nejste to jen vy čtyři.“
„Panebože.“
Řekl: „Asi máme Billyho Joela.
A Willieho.
Asi i Tinu. Hueya Lewise, Paula Simona, Dianu Ross, Raye Charlese“.
To byl samý tlak.
„A uděláme to tu noc, kdy se konají American Music Awards.“
„O čem to mluvíš?“
A pak přijde Quincy.
Jo. Jdeme na to.
Takže Quincy potichu říká: „Potřebuju písničku.“
Musíte pochopit závažnost té situace.
American Music Awards byly ten další týden
a Quincy nemůže nic dělat,
dokud nebude písnička.
Nevím, co se pak stalo. Byli jsme jak posedlí.
Sypali jsme nápady a cokoli nás zaujalo.
Vymyslel jsem pár akordů.
A Michael: „Páni.“
Dobře.
Na to…
Kouzlo.
Teď máme šablonu s mumláním
a beze slov.
„We are the world“ byla nejspíš věta od Michaela.
„We are the children.“
„We are…“ co? „We are the…
We are the ones who make a brighter…“
Koutkem oka
jsem zahlédl padat několik alb.
A slyšel jsem…
„Co to je? Co to sakra je? Co…“
Ohlédl jsem se přes rameno.
Byl tam ten největší zatracenej had.
A Michael říká: „Tady je, Lion-eli. Panebože.“
Ztratil v tom pokoji hada.
„Vylezl, když nás slyšel zpívat, Lion-eli,
a chtěl se s tebou seznámit. Chce tě pozdravit.“
To je… Musím odsud rychle pryč!
Křičel jsem, jako by to byl konec.
Znám horory a pro černocha to často nevypadá dobře.
19. LEDNA 1985 9 DNÍ DO NAHRÁVÁNÍ
Před nahráváním probíhala velmi hektická příprava
a místo konání se řešilo hodně.
Tento papír je přísně tajný.
Nejničivější únik informací by byl
ten s místem konání.
Prošli jsme všechna studia v Los Angeles
a A&M Studios mělo všechno.
Skvělá lokace.
Zvuk je fenomenální.
Hotovo.
V okamžiku, kdy se to dostane na veřejnost a bude to v tisku,
mohlo by to zničit celý projekt.
Ve chvíli, kdy by přijel Prince nebo Michael Jackson či Bob Dylan
a uviděli by dav, nikdy by dovnitř nešli.
Kragen měl z úniku informací velké obavy
a byli z toho opravdu paranoidní.
O téhle události nám uniklo spoustu informací,
které nám to vůbec neusnadnily.
Zjistili jste, odkud to uniklo?
- Zevnitř. - Tady?
Musíme být opatrní.
Tohle byla největší událost v popové hudbě, která se tu konala,
takže to zas tak moc udržet v tajnosti nešlo.
20. LEDNA 1985 8 DNÍ DO NAHRÁVÁNÍ
S Michaelem jsme dopsali písničku
a nakonec jsme ji odevzdali Quincymu.
Líbí se mu? První otázka.
Pane jo.
Poslechl jsem si to doma a úplně jsem z toho odpadl.
Víš, jak to myslím. Bylo to dokonalé.
Byl jsem tak šťastný. Děkoval jsem Bohu.
Líbí se mu to. Fajn.
Teď jsme museli nahrávat demo,
aby ostatní umělci měli představu, jak ta písnička zní.
To je ta druhá.
Jmenuji se Humberto Gatica.
Quincy Jones mě požádal, abych byl zvukařem
celého projektu.
Haló?
Jak se máš, Louisi?
Kámo, děláš si srandu?
Dobře, takže tady máme Michaela a Lionela.
Teď se to chystáme nahrát, nahrát ten základ.
Raz, dva, tři…
Myšlenka byla udělat něco jednoduchého,
protože šlo hlavně o zpěv,
o to, co ty hlasy do té písně přinesou.
Promiňte, ještě jednou.
„It's true, we'll make a better day.“ To je super.
Přišlo mi přirozené znovu říct „brighter“.
Ale s jiným slovem to bude mít silnější emoci.
- Myslíš? - Jo.
Přímo uprostřed nahrávání vešel
Stevie.
Myslel, že tu písničku píšeme.
Quincy řekl: „Promluvím s ním,“
vzal ho dolů do haly, aby mu řekl, že jsme ji už dopsali.
Že už nahráváme demo.
A Stevie byl jako: „Aha, dobře.“
Viděli jste ten šok: „Proč mi to nikdo neřekl?“
Ale jo, řekli. Před třemi týdny.
Ale v tu chvíli se už naše dílo mělo zrodit.
Zítra musíme poslat noty, dopis a všechny kazety umělcům.
- Může to být v pondělí? - No jasně.
Do zítřka musím tu kazetu mít. Je to nutné.
24. LEDNA 1985 4 DNY DO NAHRÁVÁNÍ
Měla jsem stoh 50 kazet, které se poslaly manažerům.
Některé se posílaly přímo umělcům.
Byla to zajímavá doba.
Zrovna jsme měli první velký hit
a já jsem dostal tu nahrávku, tehdy to byla kazeta,
té písničky a pozvání, tak jsem si to demo pustil v autě.
Nikdy jsem se s Lionelem a Michaelem nesetkal,
takže dostat takovou pozvánku bylo úžasné.
A vzpomínám si, že jsem si říkal: „Jo, tohle bude hit.“
Dozvěděl jsem se o tom, když zavolal Lionel.
Lionel byl jak můj bratr.
A bylo to. To mi stačilo.
Nemuseli mě přemlouvat nebo tak.
Quincyho kancelář mi poslala kopii.
Párkrát jsem si to poslechl a rozhodně to mělo nezapomenutelný refrén.
Když jsem to slyšel poprvé, bylo to hodně obecné,
ale hudba jako takhle, která ponese všechny ty hlasy,
obvykle musí být.
Tak jsem řekl: „Jo, to je super.“
V tom dopise, který se posílal, byl jeden řádek začerněný.
Tam bylo, kde to mělo být.
Stálo tam, že A&M Studios…
Ken řekl: „Ne, nesmíš to nikomu říct, kámo.“
Nebylo nutné, aby mi v té době
říkal podrobnosti.
Já, jako spousta umělců, co znám, si nic nepamatuju.
Quincy volal
a řekl: „Budeme dělat novou písničku a chci, aby ses postaral o hlasy.“
Řekl: „Přijď. Chci s tebou mluvit. Nemáme moc času.“
S Quincym jsme se potkali v roce 1973.
Byl jsem běloch vychovaný v černošském evangelickém kostele.
Quincy slyšel aranžmá, které jsem udělal pro Sarah Vaughan,
a pozval mě k sobě domů.
Přišel ke dveřím, vzhlédl a řekl:
„Nejsi běloch.“
A tam to vše začalo.
Umělecky jsme si padli do noty a stali se z nás bratři,
ale Quincy byl generál.
26. LEDNA 1985
DVA DNY DO NAHRÁVÁNÍ
Skončili jsme u mě doma.
S Quincym tam byl i Tom Bahler
a byli v mém obýváku.
Měli vše rozložené.
Měli jména všech umělců na podlaze.
Teď jsme museli projít procesem aranžmá vokálů.
Museli jsme vybrat, kdo bude zpívat sóla,
ve kterých budou zpívat jen půl řádku,
ale ten půl řádek musí být ve vašem zvuku, ve vašem stylu a ve vašem rozsahu.
Začal jsem poslouchat každého umělce, který měl zpívat sólo.
Hledal jsem rozdíly, kontrasty.
Boss měl špinavý zvuk.
A pak mě napadl Kenny Loggins.
Kenny má čistý zvuk,
který byl po Springsteenovi dokonalý.
Bahler studoval vokální rozsahy lidí,
protože se chtěl ujistit, že se budou cítit pohodlně s tím,
co měli zazpívat.
Jelikož jsem s Tinou už pracoval,
přiřadil jsem ji hluboko posazenou pasáž, protože v té hloubce zní velmi vřele.
A pak máte Stevea Perryho.
Ten jeho rozsah, teda, je v tom tak elektrizující.
Cyndi, její hlas je rázný.
I v „Girls Wanna Have Fun“.
Bože, miluju Hueyho,
ale ne každý umělec měl zpívat sólo.
Taky měl obavy o to, kdo bude stát vedle koho,
a to vedlo k zajímavým diskuzím o tom, jak ty lidi zkombinujeme.
Myslel jsem, že to bude tak, že všichni přijdou
a jeden po druhém to zazpívají.
Quincy řekl: „To ne. To bychom tu byli tři týdny.
Dáme do místnosti mikrofony do kruhu
a všichni budou zpívat tváří v tvář.“
„Jejda!“
Někteří z umělců jsou potížisté.
Byli tam lidé, kteří byli potížisté.
Byla to Cyndi Lauper.
Stevie Wonder byl další.
Nebojím se, ale je to křehká situace.
Quincy řekl: „Začneme od začátku. Co se stane, až přijdou do studia?“
Musíme zvládnout každého, kdo přijde,
a nechtěli jsme žádné prostoje.
Musí to proběhnout hladce, protože když se na chvíli zastavíme,
bude z toho chaos.
Prohlížím si ta jména. Úžasní umělci.
A já byl jedním z nich.
Co to dělám? Co to… Co tady proboha
dělám?
Není to snadné.
A pak najednou…
nastal čas.
28. LEDNA 1985
Když Lionel brzy ráno přijel,
byla jsem ve Shrine Auditorium.
Váš umělec moderuje největší pořad v hlavním vysílání v době,
kdy byla jen kabelová televize.
Měli jsme o Lionela strach.
Řeknu vám, že je tam víc dialogu, než jaký jsem kdy dělal. Ale baví mě to.
Je to vzrušující show a já se na ni těším. Pokud neusnu!
Ale taky musíme dát dohromady to studio.
Zavolali mi, abych se nabídl na osvětlení.
Podařilo se mi získat dobrovolníky z oboru osvětlovačů
a vybavení jsem měl zadarmo.
Abych byl upřímný, myslím, že ani nevěděli, kdo vlastně přijde.
Hodně se řešili umělci, kteří na AMAs nešli.
Zavolal mi Quincy Jones.
Řekl jen: „Zítra večer budeš v Los Angeles,“
a já jen: „Ne, nebudu. Budu v Las Vegas.“
Stevie byl v den akce ještě ve dvě hodiny ve Filadelfii.
Uvidíme se v létě.
Bruce Springsteen právě dokončil turné v Buffalu.
Slyšel jsem, jaké je tam počasí. Znervózněli jsme.
ZRUŠENO
Uvědomíte si, že nemáte kontrolu nad tím, co se děje.
Byl to večer, kdy se jen vznášíte.
Zdravím, jsem Lionel Richie. Opět jsme ve Shrine Auditorium
v Los Angeles v Kalifornii na American Music Awards.
Buďte na pozoru. Dnes večer to rozjedeme!
Lionel měl ten večer své povinnosti jako moderátor.
Vedl tu show.
Po dnešku…
Po dnešku už nic nebude jako dřív.
Dvakrát vystoupil
a posbíral hodně cen.
Lionel Richie!
- Lionel Richie! - Lionel Richie.
- Lionel Richie!
- Lionel Richie. - „Hello.“
Myslím, že jsem vyhrál šest cen, zatímco jsem moderoval.
Zapomněl jsem, že tu pracuju.
Když byl v zákulisí, mluvil o „We Are the World“.
Máte jen 30 vteřin. Musí zpět na pódium.
V roce 1984 se vydala na sólovou dráhu
s novým albem The Glamorous Life.
Počkejte, až uvidíte Sheilu E!
V té době jsem byla na turné Purple Rain.
Jelo to nonstop.
Když jsem se dostala na AMA, byla jsem už v deliriu.
Zpívejte!
Byla jsem strašně nervózní.
Dívala jsem se do publika, což není dobrý nápad,
protože když jsem viděla prvních pět řad, byla jsem jako: „Panebože!“
Pojďte, všichni, zpívejte!
Pamatuju si, jak mi Lionel řekl: „Po AMAs
půjdou všichni zpívat tuhle písničku a já chci, abys zazpívala jednu sloku.“
A já řekla: „Samozřejmě.“
Lionel řekl, že doufá, že Prince taky jednu sloku zazpívá.
Říkala jsem si: „Super, ale on to udělá, až sám bude chtít.“
A teď uvidíme, která skladba se stane oblíbeným černošským singlem.
Nominováni jsou Prince, „When Doves Cry“, Michael Jackson, „Thriller“.
V mnoha kategoriích to byl Prince versus Michael.
Ta rivalita byla opravdová.
Bylo by skvělé, kdyby Michael a Prince spolu zpívali.
Byl by to velký projev toho, že i tihle dva muži
se můžou kvůli záchraně životů spojit.
„When Doves Cry“, Prince.
Prince, jeho bodyguard se jmenoval Chick.
A Chick byl děsivější než peklo.
Byl to obrovský člověk,
a když Prince vyhrál cenu, Chick s ním šel na pódium.
Nikdo ho nenapadne, když půjde na pódium! Dneska je to asi už jiné.
Nehoráznost!
Prince ty ceny vyhrál. Michael ne. On tam ale samozřejmě nebyl.
Dělal v A&M Studios svou práci.
- Michaele? - Ano?
„There's a choice we're making. We're saving our own lives.“
Vynecháš tu větu z refrénu, prosím?
Takže vynechat „There's a choice“? Přinesete mi text?
Vynechám to, ale možná zapomenu.
První, kdo se tu objevil, byl Michael Jackson.
Postavili ho doprostřed té místnosti. Použili jsme mikrofon C12.
Můžeme?
Nahráváme.
Dostal se do stavu, kde cítil, že je v souladu s hudbou.
Můžeme to vyvážit předtím, než začne zpívat?
- Bez stopy? - Jasně.
Upravoval jsem tam nějaká světla
a Michael Jackson poslouchal
a najednou začal zpívat.
Je to ten nejpozoruhodnější hlas, jaký jsem kdy v životě slyšel.
Promiňte.
Neřekl jsem „better“. Pořád jsem říkal „brighter“.
Zapomněl jsem.
Když mě Quincy požádal to napsat,
o hladu ve světě,
dal jsem do toho srdce i duši.
Je tak těžké něco říct,
protože je pro mě mnohem snazší mluvit skrz píseň. V té jsou mé emoce.
Quincy, myslíš…
Říkám, myslíš… Mám na konci říct „you and me“, nebo „you and I“?
- „You and me“. - Dobře.
- Má to větší emoce. - Jo, emoce.
- Jo. - Country.
- Jo. Country. - Paráda!
O tom to celé je.
Na Michaelovi bylo zajímavé,
že původně chtěl tu písničku jen napsat.
Michael nejdřív nechtěl zpívat a být na videu.
Myslel si, že by to bylo moc.
Přemluvil jsem Michaela, aby do toho šel.
Kdyby nepřišel, byla by to jedna z jeho největších chyb.
Ale byl tam. A víc než jen to.
Jak to zní?
Zní to skvěle.
Fantastické, Mikeu.
Ještě nás čeká vzrušující vystoupení Tiny Turner, Stevieho Wondera a Prince.
Kenny Kragen byl na té show v první řadě a pokaždé, když byla reklama,
Kenny vyskočil z místa a utíkal do zákulisí.
Zůstaňte sedět, zlata. Seďte.
Šel jsem za ním a řekl: „Máme tu takovou situaci.“
Cyndi Lauper.
V zákulisí za mnou přišla Cyndi Lauper a řekla: „Můj kluk tu písničku slyšel.
Nepřijdu, protože si myslí, že to není hit.“
No, nikdo to nevěděl.
Rozhodně to byla parta skvělých lidí,
ale já byla tak neuvěřitelně unavená.
To je rok, co?
A po show to bylo jako: „Tak jo, musíš tam jít.“
Řekl jsem: „Cyndi, je fakt důležité, aby ses rozhodla správně.
Nenech si to dnešní nahrávání ujít.“
To ale byla noc!
To byla noc!
Řekl jsem umělcům: „Nezdržujte se tu. Vyrazte do A&M Studios.“
Můžeš nám říct, jaké máš pocity z dnešního nahrávání?
Nevím, co se děje. Quincy si okusuje nehty
a chci tam jet a zjistit to.
- Jo. - A jak se jmenuje?
„We are the world.“
Kolují zvěsti, že jsou do toho zapojeni i Prince a James Brown.
- Bez komentáře. - Proč? Proč ne?
- Nesmím o tom mluvit. - Musíme pokračovat.
- Díky moc. - Díky.
Když jsem odcházel z AMAs, věděl jsem, že tam mám auto.
A pak jsme se objevili.
Netušil jsem, kdo tam bude.
Nic jsem o tom projektu nevěděla, dokud jsem nebyla v L.A.
Quincy pro spoustu lidí hodně znamená a když dělá projekt, chcete u toho být.
Všechno bylo připravené.
Quincy mě požádal o kus papíru a rozhodl se napsat tu nejlepší větu.
„Nechte své ego přede dveřmi.“
Měl jsem to štěstí, že jsem byl jedním z kameramanů,
ale byl jsem teprve nováček.
Žil jsem tu zatím jen tři roky.
Producent řekl: „Jdi ven. Brzy se tu začnou objevovat.“
Otázkou bylo, kdo se tam nakonec ukáže.
Přijíždí Kenny Rogers.
Ve studiu jsem si uvědomil, že tam byly jen špičky popové hudby.
- Přijíždí Ray Charles. - Panebože!
- Bette Midler. - Asi jo.
- Christie Brinkley. Panebože! - Vidíte Billyho Joela?
Bylo to ohromující.
Komunikovali jsme pomocí vysílaček.
Kdo se objevil? Kdo tu byl? Kdo přijel?
Přijíždí Kim Carnes.
Nějaký chlápek zastavil přes ulici ve starém Pontiacu GTO.
Vystoupil a byl to Bruce Springsteen. Já jen: „Páni, je to tu.“
To je Ray. Vážně.
Jak kdyby přišla Socha Svobody.
Diana Ross pro mě byla jako: „Páni. Tady jsme narazili na úplně jinou úroveň.“
Připadala jsem si jako ve snu. Všichni pro mě byli legendami.
Bob Dylan? Myslím, že jsem jen pozdravila a odešla, protože jsem se bála.
Nikdo jiný kromě umělců samotných do studia nesměl,
takže nikdo neměl asistenty.
A pak jsme spolu začali komunikovat a to bylo vzrušující.
Bylo opojné být s takovou skupinou lidí.
Měla jsem pocit, že jsem málo oblečená. Měla jsem obavy.
Znala jsem Billyho Joela, tak jsem šla za ním.
Všichni to kouzlo cítili.
Každý, na koho si v showbyznysu vzpomenete,
tam byl nahrávat.
Jsme na schodech.
Paul byl na nižším schodu. Vzhlédl
a řekl: „Páni. Jestli na tohle místo dopadne bomba, John Denver bude zpět.“
NECHTE SVÉ EGO PŘEDE DVEŘMI
Je to nádhera. Taková nádhera.
Cítili jsme, že v místnosti je hodně energie.
Ray a Willie budou zpívat.
Ale zároveň se pod tím skrývá slabý hukot konkurence.
Ega tam pořád byla. Nepředstírejme, že ne.
Celebrity můžou být velmi náročné,
když jsou obklopeny manažery, agenty, stylisty a maskéry,
ale v takovém prostředí nebyly.
Největší hudební hvězdy to považovaly za odzbrojující.
Vypadali skoro plaše.
Bylo to jako první den ve školce.
Tak jo, lidi.
Můžou všichni odejít, abychom mohli…
Prosím.
Zdravím.
Poslouchejte. Lidi.
Quincy musel všechny ty děcka kontrolovat.
Nejdřív vám představím Boba Geldofa,
který inspiroval celou tuhle věc.
On dal dohromady Band Aid.
Právě se vrátil z Etiopie a rád by vám něco řekl.
Aha. Vážně?
No, možná,
abych vás dostal do nálady písničky, kterou budete zpívat,
která snad zachrání miliony životů,
myslím, že je nejlepší si pamatovat, že letošní cena za život
je kus plastu široký 18 centimetrů s dírou uprostřed.
A nevím, jestli si vůbec dokážeme představit nic.
Ale nic znamená nemít vodu.
V některých táborech uvidíte 15 pytlů mouky pro 27 500 lidí,
uvidíte meningitidu, malárii a tyfus
bzučící ve vzduchu,
uvidíte vedle sebe ležet mrtvá těla.
A kvůli tomu jsme tady
a předpokládám, že proto jsme tady. Nechci nikoho rozesmutnit,
ale možná je to nejlepší způsob, jak vyjádřit vaše pocity,
proč tu dneska jste, v té písničce.
Takže všem moc děkuju a snad to vyjde.
Quincy je fakt důvtipný.
Použil Geldofův projev, aby se lidé soustředili na to, o čem to je.
„Dobře se tu bavíme,
ale chci, abyste do té písničky dali vaše pocity.“
Zrovna jsem vystupovala na AMAs.
Všichni se skvěle bavili
a pak ta realita, jak nám vysvětluje, proč tam jsme,
říkáte si: „No páni.“
Vše, co v téhle místnosti zazpíváme, bude na nahrávce unisono,
takže tady pak nemusíme řešit harmonizování.
První věc, kterou chci udělat, je nápěv k refrénu, dobře?
Můžeme zkusit čtyři takty bez tebe, bez stopy?
Acapulco!
Raz, dva…
Držte to, prosím.
Kdybyste si mohli notovat koleny místo nohou.
Do těch schodů nám buší spousta nohou.
Bylo tam napětí, protože jsme neměli moc času.
Technicky vzato musíme být synchronizovaní a jednat rychle.
Ještě jednou, prosím.
Museli jsme tu písničku naučit, obrousit hrany a projet si to. Bylo to…
Tlak byl vyvíjen na nás,
jako na produkční skupinu, abychom zajistili, že až pustíme
Springsteena domů, až je pustíme všechny, že to bude hotové.
Máme jedinou noc,
abychom to udělali správně.
Teď to uděláme až do konce a ve stejné oktávě, jako to zpívá Michael.
Kdo neumí zpívat tak vysoko, nepřidávejte se.
Jen ti, co umí. Nechci mít v této části oktávy, nízké oktávy uděláme pak.
Takže pokud je to pro vás moc vysoko, můžete odpočívat
a pak se vrátíme a nahrajeme to. Dobře?
Takže uděláme playback
a vrhneme se na to, dobře?
Můžu to slyšet, Hume?
Mají všichni sluchátka?
Bob Dylan ví,
že není takový zpěvák jako Stevie Wonder.
Takže Dylan se tam cítil asi nejmíň příjemně než kdokoli jiný.
- Někdo pořád zpívá oktávu. - Já vím.
V téhle části nemůžeme mít oktávy.
- Jen oni? - Co?
- Jen oni? - Ano.
Někteří říkali: „To není v mém rozsahu.“
- A co ty? - To neumím.
Ne, že?
Když to bylo mimo váš rozsah, říkali jste si:
„Možná můžu zpívat v harmonii,“ ale to oni nechtěli.
Chtěli jen solidní unisono.
Zpěváci říkají: „Poser to potichu.“
Zpívej, dokud je to ve tvém rozsahu. Když je to mimo, přestaňte.
Je tam tolik hlasů. Nikomu nebudeš chybět.
Raz, dva, tři.
V místnosti je asi 60 nebo 70 lidí.
Začalo to tam smrdět.
Moje světla byla jako obrovská 5 000 wattová ohnivá zařízení,
takže tam bylo příšerné vedro.
A to zvýšilo napětí.
Měli jsme tam osvětlovače a čtyři kameramany,
takže jste museli být opatrní, abyste si nezamotali kabely
a museli jste být potichu.
- Lidi, ztište se. - Musí tu být ticho.
Při nahrávání nesmí být hluk, prosím.
Natáčíme video
a zároveň
tu písničku dáváme dohromady.
Může se něco pokazit? Rozhodně!
Všichni jsme do toho šli po hlavě.
Čas běží.
Quincy si dělá starosti.
Mojí prací bylo, že když se na place vyskytnou nějaké problémy,
musím to vyřešit.
Možná změna…
Mělo by to být „brighter“.
Všichni asi zpívali „brighter“.
- „Brighter?“ - Ne. „Better, brighter.“
Nechci přidělávat problémy.
„Better“, nebo „brighter?“ Každý chce spíš „brighter“.
Lionel Richie je ten, který dá všechny dohromady.
Obcházel jsem každou skupinku
a hasil požáry.
Jel na adrenalin.
Jel nonstop, ale on je takový i normálně.
Má pořád co vyprávět. „Uděláme tohle. Něco ti řeknu.“
Rozesmává lidi.
Zařizuje, aby vše šlapalo, jak má.
Jedna věta, kterou nikdy v životě nesmíte použít.
„Nejsem si tím jistý. Co myslíš?“
„Better“ zní líp.
Máme 47 umělců.
Když to řeknete, budete mít 47 různých verzí „We Are the World“.
Mým úkolem bylo zajistit,
abychom se za žádných okolností neodchýlili od toho, co to je.
Co to děláš?
Co je? Co to znamená?
To je překlad „We Are the World“.
Stevie řekl: „Myslím, že v té písničce musíme mít svahilštinu.
Měli bychom zpívat…“
- V jakém jazyce? - Svahilština.
Dobře, díky moc.
Raz, dva, tři, čtyři.
Když to uděláme, dojde nám čas a když nám dojde čas,
nebude to dobré.
Byl jsem vzadu v rohu místnosti a byl jsem blízko Waylona Jenningse.
Slyšel jsem, jak říká:
„No, já nikdy ve svahilštině nezpíval. Mizím odsud.“
Waylon odešel.
„Tohle řešit nebudu. Nevím, co to znamená,
ale neřeknu to,“ a právě jsme ztratili Waylona.
Posloucháme.
Nemluví svahilsky, takže bychom neměli…
Někdo řekl: „Stevie, v Etiopii svahilsky nemluví.“
Mohli byste vidět potenciál pro rozpoutání lingvistické války.
Jen si myslím, že se snažíš…
Nemá smysl mluvit s lidmi, kteří umírají hlady.
Mluvíte s lidmi, kteří mají peníze na rozdávání. A víte, bude to…
Když to zaujme jednoho, dva to odradí.
- Jaká slova používáme? - Nevím, ale…
- Když nemáme text… - Mluví amharsky.
Problém je, že tam nemáme text.
- Jde o to… - Cokoli, co… Co máme?
Vzpomínám si, že jsem sledoval Raye Charlese
a Ray řekl: „Zazvoň, Quincy. Zazvoň.“
Což znamenalo: „Pojďme začít.“
Spousta lidí začínala být netrpělivá.
Všichni jsou unavení.
Lidi to už chtěli mít hotové
a myslím, že tam někde vzniklo „sha-la sha-lin-gay“.
Asi to byl Michaelův nápad, že: „Můžeme tam mít něco z jejich kultury.“
Promiňte.
Momentík.
Počkat!
Takže říkáme: „Cause that's what we're giving.“
Ale co dáváme?
Jsem jeden z mála, kdo Michaelovi řekne cokoli.
- To nedává smysl. - „So let's start giving.“
Jo. „So let's start giving“ je lepší.
Znám Michaela Jacksona od jeho deseti let,
když přišel na konkurz na člena Motownu.
Zpíval a tančil, když mu bylo deset.
Co tam chceš dát?
Michael je jeden z nejlepších umělců, jeden z nejlepších skladatelů vůbec.
Lidé se báli říct: „Ne, to bychom neměli,“
nebo: „To nezní dobře.“
Řekni mi, co „sha-la sha-lin-ga“ znamená!
Když jste vyrůstali v Motownu, takhle jsme spolu mluvili
a všichni se máme rádi.
Líbí se všem slova „One world“?
- Jo. - To je skvělé.
- „One world.“ - „One world!“
„One world, our children. One world, so let's start giving.“
- Jo. - Všichni.
To je dobrý. Prosím, neměňte to, protože můj sluch se fakt zhoršuje!
Nahrajeme to!
Jestli můžeš, je to tam.
No tak, pusť to!
Fajn, pusťte to.
Konečně jsme dozpívali refrén.
To si piš!
A Quincy chtěl poděkovat Harrymu Belafontovi.
Pamatujte, že ten, kdo to celé začal, je Harry Belafonte.
A pak se najednou stala ta nejúžasnější věc.
Harry Belafonte byl pro nás všechny tou nejinspirativnější osobou.
Al Jarreau začal zpívat píseň Harryho Belafonta.
A najednou se všichni přidali.
Musím říct, že jsem dost opilej.
Protože musíte domů, odvezu vás já nebo Ray.
Během přestávek
hrál Ray další verzi „We Are The World“,
gospelovou verzi, verzi „Georgia on My Mind“.
A v tu chvíli jsem zaslechl Raye a Stevieho.
Ray řekl: „Musím na záchod,“
a Stevie řekl: „Ukážu ti, kde to je.“
Popadl ho za ruku a šli
a všichni říkali, že slepý vážně vede slepého.
A všichni se začali smát.
Rybí burger.
Lidi měli hlad.
Vafle jsou tady.
Kuře a vafle! Dušené kuře a vafle.
Všichni si objednávali kuře a vafle z Roscoe's
a nikdo nikdy nejedl kuře líp než Lionel Richie.
Sní poslední kousek kosti.
Vysaje to, jí a pak to položí na ty další,
takže když skončí, má všechny ty kostičky pěkně navrstvené.
Řekl jsem: „Nikdo nejí kuře líp než ty.“
Když přišla přestávka,
Diana přišla k Darylu Hallovi se svým textem písničky v rukou
a řekla: „Daryle, jsem tvoje největší fanynka.
Podepsal bys mi můj text, prosím?“
Všichni jsme se rozhlédli a řekli: „No teda!“
Jakmile to udělala, začalo se to dít po celé místnosti.
Vidět Cyndi Lauper, jak žádá Lionela nebo Bosse,
bylo skvělé, že chtěli podpis jeden druhého.
A pak přišli ke mně a já si říkám: „Oni chtějí můj autogram?
Páni, to je fakt super.“ Víte?
A tak jsem zavolala Princeovi, jak to jde.
Říkám: „Myslím, že bys měl přijít.
Je to super a všichni se družíme. Skvěle se bavíme.“
Telefonoval jsem s Princem.
Byl u Carlos'n Charlie's.
Řekl: „Zahraju kytarové sólo v jiné místnosti.“
A já: „Ne, všichni jsme v jedné místnosti.
Potřebuju, abys přišel a zazpíval.“
Chce tam kytaru, ale my tam zrovna kytaru nepotřebujeme.
Už bylo pozdě a těšila jsem se, že zazpívám jeden ten verš,
ale furt se ptali: „Myslíš, že sem dostaneš Prince?“
Říkala jsem si, že je to divné. Začala jsem mít pocit, že mě tu využívají,
protože tu chtějí Prince, a čím déle tam jsem, tím spíš se objeví.
Určitě čekali, až přijede jeho limuzína,
ale on nepřišel.
Věděla jsem, že nepřijde, protože tam bylo moc lidí a on by se necítil dobře.
Řekla jsem Lionelovi: „Půjdu.“
Nikdy nechtěli, abych zpívala verš,
což mi trochu zlomilo srdce.
Udělali jsme refrén, takže teď jdeme na sóla.
Ty dva řádky.
Michael přišel a řekl: „Prince nepřijde,
takže je jeden verš volný, takže potřebujeme sólistu.
Koho doporučuješ?“ Řekl jsem Hueyho Lewise.
Huey Lewis má skvělý sólový hlas.
Někdo mi zaklepal na rameno a řekl: „Chce tě Quincy.“
Přivedli mě za Quincym: „Smelly, hele. Michaele.“
A řekl: „Zazpívej to pro Hueyho.“
Takže teď mám Princeův verš. To je dost vysoká laťka.
- Jo! - Můžu jít? Ale ne.
Od té chvíle jsem byl extrémně nervózní.
Dobře?
Všechny části jsou nahrané.
Když jsme se dostali k sólům,
lidi se ptali: „Proč on má tu část?“
Nebo: „Proč má ona to?“ A odpověď: „Je to v jejich rozsahu.“
Začni tady. „Let us realize…“
Quincy mi řekl, s kým budu zpívat,
a já řekla: „Willie Nelson? Hm. Zajímavé.“
Rozhodně mě to překvapilo.
Všichni jsme se shromáždili u klavíru a Stevie Wonder hrál píseň
a my ji zpívali akusticky.
A na Stevieho tváři jste viděli, jak registruje všechny ty rozdílné hlasy.
Zhruba v polovině, když hrál, řekl: „Páni. Tolik hvězd.“
U první zkoušky kolem klavíru
jsme poprvé slyšeli, jak to bude opravdu znít.
Nezapomenu na to. Bylo to úžasné.
Slyšet tam všechny ty osobnosti, slyšet je poprvé v té písničce…
Mám husí kůži, jen na to pomyslím.
Na podlahu jsme dali štítky se jmény,
takže jsme měli velké U.
Začalo to tady a pokračovalo to dokola.
Pamatuju si, jak jsem si je procházel a počítal:
„Dobře, tady budou tři, tady dva.“
Dívám se na ten seznam jmen na podlaze.
Říkám si: „To bude úžasné.“
Byl tam Springsteen.
Zkouška, raz, dva.
Já tam byl.
Michael Jackson tady. Zpívám hned po něm.
Zvládneme to.
To je na mě, ne?
Ten kruh byl zastrašující kruh života.
Quincy měl pravdu.
Když nastane váš čas zpívat, dáte tomu 200 %,
protože se na vás všichni dívají.
A vidět, jak se všichni připravují a jak jsou zranitelní,
bylo úžasné.
V tu chvíli jste byli ve formě.
Bude to tak, máme před sebou mikrofony a vy se k nim vykloníte, až bude váš čas.
A když pak přijde někdo další,
když máte duet, ať je to kdokoli, až přijde vaše část, vykloníte se.
Nezpívejte tady vzadu. Nebylo by vás slyšet.
- Vykročit, nebo vyklonit? - Přijď. Ne. I když je jméno tady vzadu…
- Chápete? - Jo.
Tohle je skutečné nahrávání. Jen… Jména jsou tam, ale mikrofony jsou tady.
Přijďte k mikrofonu!
- Připraven. - Dej vědět kdy.
- Jdeme na to. - Můžeme.
Můžeme znovu? Zvoral jsem začátek.
Stevie říká, že to zvoral.
Bylo to ploché. Moc ploché.
Jak ploché to je?
Stevie to zvoral. Jak to udělal?
- Je to legální? - Nikdy.
Stevie to hravě zvoral, jak to umí jen Stevie.
Skoro schválně, hrál si s tím.
Stevie nebyl nervózní.
Nikdy. Nikdy notu nezvorám.
To můj krk.
Quincy zvýšil hlas: „Musíme to nahrát.“
Křičel na nás.
Prosím.
Nikdy jsem ho takhle neviděl.
Quincy, hej!
Quincy Jones byl vždycky velmi klidný.
Jeho jedinou starostí byl čas.
Máme před sebou hodně práce.
Můžu pomoct?
Je to těžké, protože jsme od sebe daleko.
Chceš pomoct? A pak…
A ty…
To je moje část.
Já vím. Mluví o výměně částí.
Zvládnu to, když ustoupím a budu zpívat hlasitěji.
Nejde to zpívat jemně.
Byly čtyři hodiny ráno a zpívají svoji nejdůležitější část.
Takže budete trochu podráždění. Budete unavení.
Ale divně mi to po té melodii skáče.
V mé kameře jsou obrovští, protože jsem přímo pod nimi.
Mohli jste se natáhnout a dotknout se jich. Jsou tak blízko.
Byl jsem fanouškem Paula Simona.
Je tady. Zpívá mi do obličeje.
Když Kenny Rogers trefí vysokou notu a pokrčí ten svůj obličej,
je to jako: „Bože, je jako…“
Napadlo mě:
„Nemůžu uvěřit, že mi lidi platí za natáčení tak úžasných věcí.“
Na řadě byla Dionne Warwick a měli jsme malý technický problém.
- Jo? - Slyšíš svůj hlas?
Ano.
Kdo to je? Odveďte ji odsud.
Byla tam trochu paniky ohledně techniky.
Máme problém s nějakým šumem v playbacku.
Jen jsem řekl: „Ať to stojí cokoli, musíte to dodělat.“
Musíme to odtamtud za každou cenu dostat.
- Pořád to tam je? - Jo.
- Že by únik? - Nebo něčí mikrofon.
V ostatních stopách to není.
Takže proto není omluva.
Zjistíme, kde je problém.
Měli jsme použít mé studio.
Pořád slyším ten druhý hlas.
- Promiňte. Je to záhada. - Duchové!
- Koho zavoláš? - Krotitele duchů!
- Aykroyd je v komoře s ozvěnou. - Aykroyde.
Vyvolalo to trochu napětí.
Je to pryč.
Už jsme to našli.
Bylo to trochu těžké, ale vrátili jsme se k našemu plánu a dodělali vokály.
Už se blíží čas, kdy musíme být co nejpřesnější.
Jdeme na to.
Jo.
Došlo to až k Al Jarreauovi, který to pokazil,
tak řekli: „Bum,“ a začali znova.
Al Jarreau to tam trochu přehnal,
co se týče alkoholu.
- Promiňte. - Sakra.
To je Willieho.
Al byl zajímavý.
Dobře, musím vám něco říct o Alovi.
Al chtěl slavit už předtím, než to bylo hotové.
Pořád říkal: „Doneste další víno. Oslavíme to.“
Takže pokaždé, když láhev donesli,
tak jsem ji zase odnesl.
Stevie, dáme napřed klávesy?
Požádáme tě, aby sis to nacvičil.
Museli jsme tvrdě pracovat,
abychom Alovu část nahráli, než Al zapomene, která je jeho část.
Jasně. Ano.
Jasně. Ještě jednou pro mě?
- Přehraj to. - Prosím?
To stačí. Jak to tam bylo, to stačí.
Pokaždé, když to přetáčí, trvá to tak pět minut.
Takže při každém přetáčení je cítit napětí.
Co mám dělat po Bruci Springsteenovi? To je…
Co byste dělali? Tak jsem se rozhodl pro takovou sladší
soulovou věc.
Kenny Loggins byl úžasný a pak Steve Perry a Daryl Hall,
bylo to jako: „Panebože.“
Super!
Steve Perry umí zpívat!
Má skvělý hlas. Podobný Samu Cookeovi.
Dej mi další. Dej mi ještě aspoň dva.
Ti lidi měli tři, čtyři pokusy na svůj text.
Já jsem mezitím na konci a ještě jsem svoji část ani nezpíval,
takže jsem vyšiloval.
Dívala jsem se, jak všichni zpívají.
Jen jsem se snažila dál dýchat.
Řekl jsem Quincymu a Humbertovi: „Až to někdo zkazí,
může se pokračovat, abychom si mohli zkusit naše části a bridge?“
A on řekl: „Jo, jasně, dobře,“
a Michael, který stál vedle, řekl: „Dobrý nápad.“
Říkám: „Díky, Mikeu.“
- Uděláme bridge? - Bridge?
- Bridge. Pojďme. - Bridge.
- Bridge.
Tak jo, všichni, bridge.
Dobře, Huey. Jsi na řadě.
Vypadáš, že už chceš domů.
Pro případ, že by se něco podělalo.
Byla to jen jedna věta, ale moje nohy se strašně třásly.
Chcete to v harmonii?
Chcete, aby to poslední bylo v harmonii?
To je super.
Chceš se k ní přidat? Vy tři se k ní připojíte…
To by bylo skvělé.
Ale pak řekli: „Zpívej v harmonii se Cyndi a Kim.“
V tom demu nebyly harmonické části.
Budu si muset něco vymyslet. Udělat třídílnou harmonii
před Steviem Wonderem, Rayem Charlesem, Kennym Logginsem,
Darylem Hallem.
Co mám zpívat?
To bylo hodně stresující.
Dobře, tam jsem.
- Je to na „stand“, že? - Jo.
Jaké je tvoje?
Jaké je tvoje, Kim?
Něco takového?
Jsem moc unavený, abych něco říkal.
A opři se do toho.
Zkusím to. Je to vysoko, ale zkusím to.
Má chyba. To bylo falešný. Nešel jsem dolů.
Myslel jsem, že Hueymu pukne hlava.
Cyndi umí zpívat oktávy a chudák Hugh se tam držel zuby nehty,
takže jich nemohl moc udělat.
Zpíval jsem falešně, jestli si všimnete.
Cyndi úplně zaválela,
ale něco bylo špatně.
Hughu, poslouchej. Když zpívá, jsou tam nějaké harmonické věci.
Zní to jako konverzace.
Pořád říkali: „Co je to za zvuk?“
Přehraj tu první část té další a pak…
Humberto říkal: „V její části je tolik hluku.
Co se to děje?“
- Mikrofon je vybitej. Vyměňte mikrofon. - Ne. Mikrofon je super.
- Mikrofon je super? - S mikrofonem nic není.
Mikrofon je super!
Zní to jako mluvení.
Nebo smích nebo tak.
Vždy, když zpíváš.
Nepřijde mi to vtipný
a nesmějte se, když zpívám, protože…
Cyndi, máš spoustu náramků.
Aha! Je to…
Moje náušnice.
To mě nenapadlo.
Promiňte.
Jsem obložená.
A celý outfit bude fuč.
Ne. Omlouvám se.
To je to švitoření. Dobře.
To je to mluvení.
Tu chvíli smíchu jsme potřebovali, abychom se uvolnili,
než ten problém překonáme.
Udělej to stejně, Huey.
Hned po Michaelovi.
- Držela jsem to moc dlouho? - Ne.
Je to super.
Máte to?
To bylo něco!
Protože jsem celý život zasvětila zpěvu,
tak být mezi takovými zpěváky
a stát se součástí jejich komunity, bylo jako z jiného světa.
- Můžeme nechat Rayovu mezeru otevřenou? - Ano. Je mnohem starší než já.
A už jen zbylo, aby Bob Dylan a Bruce udělali improvizace.
Quincy to nazval „vážné výplně“.
„Teď uděláme vážné výplně.“
Trochu níž.
Tady je, Bob Dylan.
- To těsně před modulací. - Jo. Co…
Jo, dobře.
Je legendárním ikonickým symbolem
pro Američany a celý svět…
Ticho, prosím. Začneme.
…takže jsme čekali, že se stane něco úžasného.
Dobře.
Máš to. Na jiné stopě.
Musíte to přetočit několikrát.
Myslím, že byl trochu zmatený protože Bob asi nechápal, jak má zpívat.
Má zpívat jako v refrénu,
nebo spíš jako Bob Dylan?
Nádhera a je dobrý, když zpíváš s refrénem.
To je jediný moment, kde děláme oktávu. To je nádhera.
- Skončím hned po „me“? - Po „you and me“.
To, cos tam dělal, zpíval spolu s refrénem.
„We are the children.“ To je hezký.
Quincy byl úžasný.
- Dobře. - Nádhera.
Produkce je zajímavá. Musíte být víc než jen skvělý muzikant.
Musíte být jako psychiatr.
- Tam se přidá. - Stevie.
Může to jednou zahrát?
Tajný agent, který mu pomohl dostat se do pohody, byl Stevie Wonder.
Chvíli to tu nacvičíme.
Stevie je skvělý mimik.
Stevie to zazpíval jako břichomluvec Dylanovým hlasem.
Stevie může skvěle zazpívat i telefonní seznam.
Kdykoli jste s ním, jste ve společnosti génia,
a taky je moc milý.
Jdeme na to, Bobby.
Asi jsem ve snu, co?
Ale v tu chvíli bylo v místnosti hodně lidí.
Fotografové a další.
Mít kolem sebe tolik lidí, tak Bob normálně nefunguje.
Uděláme to takhle.
Ještě jednou, pokud nejste součástí nahrávání, odejděte prosím.
A pak tam byl už jen Stevie a klavír
a Dylan u mikrofonu a Quincy na svém pódiu.
Tak jo, jdeme na to.
Ano!
Promiň. Zvládl jsi to.
- To nebylo moc dobrý. - Říkám ti, že to máme.
Bylo to skvělý.
Když to říkáš.
Vím, že to víš.
Přísahám, že jo. Je to perfektní.
- Dobře. - Dokonalé.
Přišel Springsteen a řekl: „Pěkně, Dylane.“
Říkal mu Dylan.
Dylana jsem poslouchal už jako kluk
a bylo skvělé ho tam vidět a trochu si s ním popovídat,
takže to bylo super.
„The choice we're making“? To je ta část, o které mluvíš?
Jasně.
Takže tohle je konec, že?
To je… Jsme na konci? Tohle je konec písničky, ne?
Jo.
Raz, dva.
Měli jsme velké obavy o Springsteenův hlas.
Kousek dám. Řekneš mi, jestli je to…
Hele, poslouchej. Jsi jako roztleskávačka sboru.
- Dobře. - Chápeš? „Come on!“
Dobře.
Zrovna jsem byl na turné Born in the USA.
Byl jsem hodně unavený.
- Quincy, připravený? - Jo.
Jdeme na to.
Ale začal jsem zpívat…
Můj hlas nebyl dobrý, ale zpíval jsem, jak nejlépe jsem uměl.
Trefil jsem se?
- Dobře. - Něco takového?
- Přesně tak. - Dobře.
Tu stopu předěláme.
- Jdeme na to. - Teď hned?
Bruce je v té písničce prostě Bruce. Zní, jako kdyby měl v krku rozbité sklo.
Děkuju.
Normálně jsem se zapotil.
- Jo. - Už má oficiálně dovolenou.
- Můžu už domů? - Máš dovolenou.
To zní dobře!
Máme to.
To nejtěžší máme za sebou.
- Opatruj se. - Není konec.
Když to skončilo, byli jsme nadšení a vyčerpaní.
Celou noc jsme byli vzhůru. Ale už ten večer jste věděli,
že jsme udělali něco, co bude žít navždy.
Bylas suprová.
- A zvládli jsme to. - Je to dobrý?
Jo.
Lioneli, od všech máme dobrá sóla.
Je to dokonalé. O to jde. Cítíme to stejně.
Dobře.
Dostat 40 hvězd na stejné místo ve stejnou dobu
je opravdu nemožné.
A když najednou Springsteen řekl:
„Hned po show přijedu do Kalifornie.“
Paul Simon: „Jsem na cestě.“
Billy Joel: „Jsem na cestě.“
Bob Dylan…
V téhle místnosti tahle rodina vyrostla.
Jak ti to vyhovuje…
Můžeš udělat záběr ze vzduchu.
- Quincy, kam si sedneš? - Tam.
Tak a je to tady.
Adrenalin opadl.
Adrenalin už odešel.
V podstatě řekli: „To je ono. Balíme. Jedeme domů.“
To byla noc!
Myslel jsem, že je to placené. Když jsem se chystal odejít,
udělal jsem si fakturu a oni řekli:
Faktura? Žádná faktura. Bylo to dobrovolnictví.
Všichni jsou dobrovolníci.“
„No, mám super tričko a skvělý příběh, takže dobrý!“
A Diana Ross zůstala, dokud všichni neodešli.
Slyšel jsem ji plakat.
Quincy řekl: „Diano, jsi v pohodě?“
A ona: „Nechci, aby to skončilo.“
Byla to ta nejhezčí věc,
jakou jsem slyšel.
Odjeli jsme asi kolem osmé ráno
a Quincy neřídí,
takže jsem ho odvezl domů do Bel Airu.
Bylo to takové nadšení smíchané s vyčerpáním.
Vzpomínám si, jak Quincy řekl: „Kámo, ti běloši byli úžasní.“
Byl jsem nadšený.
Je to, jako když dohrajete koncert, jdete domů
a říkáte si: „Jo, dal jsem to.
Bylo to… Cítím se…“ Měl jsem z toho dobrý pocit.
Takže když jsem konečně v osm ráno dorazil domů,
vešel jsem do domu a tam byla moje rodina,
gratulovali mi k vítězství cen a moderování té show,
a já jen mluvil o „We Are the World“.
Říkali: „O čem to mluvíš?“ A já: „Páni,
‚We are the World‘ bylo úžasné. Dělali jsme to v noci.“
Nevěděli, o čem mluvíme. Bylo to tak velké
a silné.
Ta jedna noc
zastínila všechno,
co se mi v životě dělo.
O TŘI MĚSÍCE POZDĚJI
Jak jste dnes ráno slyšeli v našich zprávách KFI,
četli jste o tom nebo vám to bylo řečeno, asi za minutu v 7:50
budou všichni na světě hrát stejnou píseň.
„We are the world. We are the children.“
Díky technologii
mluvíme o tom, že se to dostane k uším miliardy lidí.
Když se taková energie vyšle, je velmi silná.
Hudba je zvláštní věc, protože si na ni nesáhnete, nečichnete si k ní,
nemůžete ji sníst nebo tak, a prostě tam je.
Beethovenova Pátá se k vám pořád vrací už 300 let
a to je velmi silná, duchovní energie.
„We Are the World“ bylo něco, čemu všichni rozuměli.
I když jste nemluvili anglicky, rozuměli jste melodii.
Dokážete porozumět energii té písničky skrz hudbu.
Je to vnitřní duše a vnitřní energie vycházející z nás,
která byla mnohem větší, než kterákoli naše písnička.
Lidé se na ni mohou dívat a posuzovat ji esteticky,
ale nakonec jsem se na ni díval jako na nástroj.
Byl to nástroj, kterým se snažili něčeho dosáhnout,
a jako takový odvedl dobrou práci.
Myslím, že každý člověk na světě chce přispět,
ale neví jak.
Mám pocit, že vytváříme posun
v tom, co se děje v dnešním světě, o pomoci druhým.
Je to soucit. Je to nové.
Celý svět zpívá vaši píseň. To je šílený.
Ve všech světových jazycích.
Byl to jeden z těch okamžiků: „Bože. Co jsme udělali?“
Singl už za první víkend, kdy vyšel,
prodal první milion kopií.
Za poslední měsíc udělaly americké děti z této desky věnované africkým dětem
nejrychleji prodávaný singl v historii USA.
PÍSEŇ „WE ARE THE WORLD“ PO VYDÁNÍ DOSÁHLA ZNAČNÉHO UZNÁNÍ
JAKO DESKA ROKU A PÍSEŇ ROKU NA CENÁCH GRAMMY 1986
A CENOU NA AMAS.
Tu písničku jsem poprvé slyšel ve sprše.
Ta píseň byla úžasná a má část byla dobrá, tak si říkám:
Jsem součástí něčeho, co dokáže změnit život,
což je velmi pokorné.
Kolektivní síla umělců může mít velký dopad.
Všichni jsme odložili svá ega
ve službě lidem, kteří nemají na světě takové štěstí.
Všichni jsme opravdu jen jeden lid.
Všichni se potřebujeme.
Tohle je uskutečnění snu od USA pro Afriku.
Toto je začátek druhé fáze našich aktivit,
nakrmení lidí, zachraňování životů.
„WE ARE THE WORLD“ VYDĚLAL PŘES 80 MILIONŮ DOLARŮ
(ASI 220 MILIONŮ DOLARŮ V 2023)
NA HUMANITÁRNÍ ÚČELY V AFRICE A VYDĚLÁVÁ PENÍZE DODNES.
Beru to jednoho po druhém.
Ať už dokážeme nakrmit jednoho člověka, nebo jeden milion,
jde o to dostat se k tomu.
Dominový efekt, který měla „We Are the World“,
byl, že to chtěl zkusit každý.
Umělec si najednou uvědomil, že teď může změnit svět.
Je to jedna z věcí, o kterých budou vědět i ještě nenarozené děti,
protože to bylo v jednotě skrze hudbu.
Teď zpívejte vy!
Táta mi před lety něco řekl.
Řekl: „Užívej si návraty domů,
protože přijde chvíle,
kdy už domů nemůžeš.“
Ptal jsem se, co to znamená.
Řekl: „No, ten dům tam bude.
Ale už tam nebudou ti lidé.“
Tohle je ta místnost.
Tam je zvukový pult. Přímo tam
a Humberto za ním nesedí.
Michael Jackson byl přímo tam
v této místnosti.
Springsteen zpíval tamhle v rohu.
A Cyndi Lauper byla přímo tady.
Bylo to speciální.
Tuhle místnost považuju
za svůj domov.
Tohle je dům,
který postavila „We are the world“.
28. LEDNA 1985
S LÁSKOU VZPOMÍNÁME
Nastane chvíle,
kdy vyslyšíme určité volání,
kdy se svět musí spojit v jeden.
Lidé umírají
a je čas podat pomocnou ruku životu,
největšímu daru ze všech.
Nemůžeme pokračovat,
předstírat den za dnem,
že někdo někde brzy něco změní.
Všichni jsme součástí velké Boží rodiny
a pravdou je, víte, že láska je vše, co potřebujeme.
My jsme svět,
my jsme děti,
my jsme ti, kdo dělají lepší den.
Tak začněme dávat.
Máme možnost volby,
zachraňujeme vlastní životy.
Je to pravda, zlepšíme den
jen ty a já.
No, tak jim pošli své srdce,
aby věděli, že někoho zajímají.
A jejich životy budou silnější a svobodnější,
jak nám Bůh ukazuje
proměnou kamene v chleba.
A tak musíme všichni podat pomocnou ruku.
My jsme svět,
my jsme děti,
my jsme ti, kdo dělají lepší den.
Tak začněme dávat.
Máme možnost volby,
zachraňujeme vlastní životy.
Je to pravda, zlepšíme den
jen ty a já.
Když jsi na dně
a zdá se, že není žádná naděje.
Ale když uvěříš,
není šance, že padneme.
No, uvědomme si,
že změna může přijít,
jen když budeme stát při sobě.
Jo, jo, jo.
My jsme svět,
my jsme děti,
my jsme ti, kdo dělají lepší den.
Tak začněme dávat.
Máme možnost volby,
zachraňujeme vlastní životy.
Je to pravda, zlepšíme den
jen ty a já.
Máme možnost volby,
zachraňujeme vlastní životy.
Je to pravda, zlepšíme den
jen ty a já.
Překlad titulků: Veronika Holbová