Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Intet vil nogensinde være det samme efter i aften.
Intet!
Nogle af kunstnerne, folkene og personlighederne…
I aften bliver en af de mest uvirkelige nogensinde,
og jeg har en god plads, for jeg vil ikke misse noget.
Jeres timing er perfekt.
Bruce, Lionel. Alt vel?
Ja.
Bruce. Smokey er her også.
Godt nytår, skatter.
Steve!
De største kunstnere i en generation samledes
med vores egoer
og vores talent
for at redde liv.
Jeg må være i en drøm.
Okay, venner.
Hej.
Men vi havde kun én aften.
De kom ikke tilbage i morgen.
Her er, hvad vi gør.
Der var travlt,
og folk vidste ikke, hvad vi skulle lave.
Man var opstemt over, hvor usædvanlig en aften det var.
Der var intet mere kaotisk
end at prøve at samle denne kugle af kreativ energi.
Historien skete for øjnene af os.
En, to.
Lad os indspille.
Okay, kom så!
Rocklegender.
De største superstjerner.
Er I klar til mig?
Her er en unik ung sanger.
De mest spændende musikstjerner i dag.
Jeg kommer ind.
Jeg kommer flyvende.
Okay.
Lad os få gang i festen.
Jeg vil gå så langt tilbage, som jeg husker.
I begyndelsen af 80'erne forlod jeg Commodores.
Ken Kragen, min nye manager, sagde:
"For det første er dine sange mere berømte end dig,
så vi vil putte dit fjæs på ved siden af de dejlige sange."
Hr. Lionel Richie.
Mit soloalbum og den slags udkom,
så min karriere tog fart.
Jeg er natmenneske, så alt i livet skete efter klokken et om natten.
En aften fik jeg et opkald fra Ken,
som ændrede alt.
Ken Kragen drev et managementfirma.
Han havde et fremragende omdømme.
Ken Kragen!
Ken var en superstjerne.
Lige så meget en stjerne som kunstnerne, bare i branchedelen af musikken.
En morgen var der et uplanlagt møde.
Vi kom ind, og vi blev mødt af Harry Belafonte.
Så stopper man lige op.
Det er Hollywoods svar på kongelige.
Han er legendarisk.
Jeg vidste, noget stort var under opsejling.
BORGERRETTIGHEDER NU
Harry Belafonte var en ældre statsmand.
Han var startet som skuespiller og sanger.
Han lavede stadig den slags, men han var mest en ikonisk figur,
og han havde social indflydelse.
Vi mener, at kunstnere har en værdifuld funktion i ethvert samfund,
da det er kunstnerne, der afslører samfundet for samfundet selv.
Ligesom borgerrettigheder skulle styrkes,
mente Harry Belafonte, at problemer med fattigdom i verden,
især i Afrika, skulle fortælles om.
Vi har længe hørt historier
om ny hungersnød i Afrika, denne gang Etiopien.
Men med alt, der sker i disse dage,
har de historier ikke stor gennemslagskraft.
Folk, der sultede i Afrika,
var så langt væk fra os, som de kunne være.
Det var noget, vi så i reklamer eller i dokumentarfilm.
Moren og barnet, hun fødte for to måneder siden,
viklet sammen i døden.
Et sultent barn dør stille.
I Afrika dør de i tusindvis.
Hvordan kan man bare se på denne overvældende kraft
af nød og sult?
Noget må gøres.
Harry Belafonte sagde: "Vi holder en koncert."
Bob Geldof havde allerede lavet Band Aid-singlen en måned tidligere.
Jeg sagde: "Harry, lad os tage idéen, Bob har givet os,
men gøre det med amerikanske stjerner."
Kragen sagde: "Jeg har talt med Harry Belafonte,
og han sagde: 'Jeg har brug for dig.'"
BRØDFØD VERDEN
Harry sagde: "Det er kun hvide, der redder sorte. Ingen sorte.
Det er et problem.
Vi må redde vores eget folk fra sult."
Han prøvede at få os, den yngre gruppe,
engageret i, hvad der skete i Afrika.
Jeg sagde: "Selvfølgelig."
Og jeg manglede ikke noget at lave.
Jeg var vært for American Music Awards.
Jeg var lige blevet inviteret.
Jeg skulle på min store soloturné.
Jeg vidste bare, at jeg ville have Quincy Jones med,
fordi han var genial til at orkestrere.
Han er en succesfuld kunstner, men også en kendt producer og komponist,
der har arbejdet med alle fra Louis Armstrong til Frank Sinatra,
Little Richard, Paul Simon, Diana Ross og Michael Jackson.
Quincy Jones.
På det tidspunkt fandt man ikke nogen hottere producer.
Han var respekteret af alle musikere på planeten.
Jeg havde tænkt over det længe,
og så ringede Lionel og sagde: "Lad os gøre det."
Behovet havde været til at mærke længe,
for verden behøver hinanden mere end nogensinde.
Det startede der
og gik videre til næste åbenlyse skridt: "Hvem skal være med?"
Lionel og jeg var i hans limousine med telefon.
Jeg sagde: "Du og Stevie Wonder kan skrive en sang."
Vi ringede, men fik ikke fat på Stevie.
Lionel ringede til Stevie hele natten.
De ville have Stevie Wonder. Naturligvis.
Han havde allerede den sjælfulde, episke, legendariske status.
Og de var også tætte med Stevie.
Men siger Stevie: "Jeg ringer tilbage,"
så venter man på, at han ringer, når det passer ham.
Så fik jeg Quincy i røret. Han sagde: "Michael og jeg mødes i morgen.
Jeg spørger, hvad han synes."
Manden, hvis plade Thriller lige er blevet det mest solgte album nogensinde
og fik flest Grammy-nomineringer nogensinde."
Michael Jackson ejer 80'erne.
Mine damer og herrer, Michael Jackson.
Michael og jeg har kendt hinanden siden stenalderen.
Vi voksede op i Motown,
og som forsangere for henholdsvis Commodores og The Jacksons
blev vi straks venner.
Jeg har arbejdet på noget.
Du har gemt dig.
Da han først lærte at køre, kørte han straks hen til mig.
Men han kunne ikke køre på motorvejen, fordi han var så bange,
så han kendte alle omveje og sidegader hen til mit hus.
Men Stevie ville ikke ringe tilbage,
så Michael og jeg måtte begynde at skrive uden Stevie.
Jeg sagde til Michael: "Jeg kan skrive sangen selv,
og du kan skrive den selv,
men vil vi gøre det med Quincy Jones, skal det være stort."
Det var min første gang hjemme hos familien Jackson.
Når du er i Vegas, ikke?
Jeg indså, vi aldrig havde skrevet noget sammen,
og aldrig havde hængt ud sammen.
-Du bestemmer. -Fint med mig.
Der er et valg.
Det her er Sonny & Cher-holdet.
Han kan ikke spille på instrumenter, så han nynner hver del,
bånd efter bånd med…
Det var bare lag efter lag med ham, der nynnede.
Det var ret fantastisk.
Vi måtte finde ud af, hvilken slags sang vi ville have.
Skal det være sådan en? Eller en nationalsang?
Nej, det var ikke det.
Der var den. Skabelonen.
Når man har den, hvad putter man så på?
Vi gennemgik forskellige sange, der bare var fyld.
Han sagde: "Hvor er godbidden?"
Han kaldte mig Lion-el. "Lion-el, prøv at kigge på…"
Chimpansen Bubbles. Jeg ville ikke holde chimpansen.
Imens var der et kæmpe skænderi i gang nedenunder.
"Hold kæft."
"Hold kæft!"
"Hvad sker der i køkkenet, Michael?"
"Myna-fuglen Ricky skændes med hunden."
Fuglen kan tale, og hunden er sur på den.
Samtidig ringede nogen til mig.
"Lionel, de sender et manuskript for American Music Awards."
Michael arbejdede på sine sange,
og vi tog det ikke så alvorligt endnu.
Der er måder at gøre det her større og større
i forhold til, hvad det kan generere, og…
Vi havde ingen sang og ingen dato,
men fordi vi havde Stevie, Lionel, Michael og Quincy,
indså Ken, de havde noget fedt, og de kunne få hjælp af enhver.
Det ville være episk.
Dengang havde vi ingen teknologi.
Ingen mobiltelefoner.
Tingene gik ikke så hurtigt.
Heldigvis havde Ken et enormt Rolodex.
Jeg plejede at rejse med en kæmpe kuffert fuld af Rolodexer.
Jeg sagde til Belafonte: "Det bør ikke kun være sorte kunstnere."
Han sagde: "God idé."
Jeg sagde: "Kenny Rogers vil så gerne gøre det."
Kenny Rogers var stor,
og vi spurgte andre af vores kunstnere,
som Kim Carnes og Lindsey Buckingham,
men enhver kunstners tidsplan kræver månedsvis af planlægning.
Alt er et logistisk mareridt.
På mandag afholdes American Music Awards.
Tre timer med det bedste country, soul og rock and roll.
Lionel Richie er vært live på mandag klokken 20.
Fordi Lionel var vært for American Music Awards, så vi på den dato
og indså, at det ville føre så mange kunstnere til Los Angeles,
hvor rejsen allerede var betalt og planlagt.
Da spurgte jeg: "Hvem kommer til American Music Awards, Larry Klein?"
Dengang var American Music Awards en kæmpestor ting.
Jeg havde Diana Ross og Hall & Oates.
De var allerede booket. Og Prince, Madonna og Cyndi Lauper også.
Jeg vil have Hall & Oates.
Ken Kragen ringede: "Jeg vil sammensætte en gruppe af superstjerner,
jeg vil have så mange som muligt med på sangen."
Men for at få alle disse folk i studiet sammen,
skulle det ske på AMA-aftenen. Det var eneste mulighed.
JANUAR 1985
Der var under en måned til.
Vi kiggede på hitlisterne og tænkte: "Hvem kunne sælge flest plader?"
Byd velkommen til hans kongelige sejhed, Prince!
Prince ville de rigtig gerne have med. Han havde "Purple Rain".
Hvem ser du frem til at se i filmen?
Prince.
Noget mere specifikt end det?
Prince.
-Ellers andet? -Prince.
Prince var forelsket i Sheila E.
Sheila E!
Hun var hans percussionist,
og hun var også en god sanger.
Vi havde brug for lidt af hvert.
Steve Perry, forsanger i Journey, havde den tredjehøjeste single.
Jeg ville have Madonna.
"Material Girl" og alt, hun gjorde,
ville tiltrække et helt andet publikum,
men Ken ville have Cyndi.
Vi skændtes om det.
Fik I Barbien med?
Jeg følte, det var vigtigt at gøre.
Jeg tror, at rock kan redde verden.
Vi må prøve.
Mit næste vigtige træk var at gå efter Springsteen.
Okay. Stolen her?
Okay.
I 1985 var jeg på toppen af verden!
Vi var populære og var på en god turné.
Springsteen var som en raket, men han skulle ikke til AMA.
Vi ringede til Springsteens manager, Jon Landau,
og han sagde: "Han afslutter turnéen aftenen før.
Han flyver aldrig dagen efter en koncert."
Han sagde: "Jeg snakker med ham."
Kamp mod hungersnød var vigtigt. Det var ikke blevet talt om,
og man tænker altid: "Hvad kan jeg gøre?"
Det var lidt tidligt.
Normalt ville jeg ikke have gjort det, men det virkede vigtigt.
Så tænkte vi: "Vi har Bruce Springsteen, lad os prøve Bob Dylan."
Det var Bob Dylan.
Han havde "Blowin' in the Wind". Han har altid været en legende.
Bob Dylan var kendt som den bekymrede musiker.
Han passede mere naturligt end nogen,
men midten af 80'erne var måske ikke den bedste periode for ham.
Men han er Bob Dylan.
Han er en gåde.
Efter Bob Dylan og Bruce Springsteen havde sagt ja, var det bare en ønskeliste.
David Byrne var utilgængelig.
Van Halen var utilgængelige, fordi de var på turné.
Jeg ville have Bette Midler. Og Dan Aykroyd.
Jeg hørte om det, da Michael ringede om, at han planlagde en stor begivenhed,
og om jeg ville være med?
Jeg vidste ikke, hvad der skete i Afrika,
men dengang blev alt, Michael rørte, til guld, så det var en nem beslutning.
Vi har de smukkeste kunstnere i verden.
Det ville være en skam at indspille med dem, hvis sangen ikke er god.
Vi har rollebesætningen, nu mangler manuskriptet.
18. JANUAR 10 DAGE TIL INDSPILNINGEN
Michael og jeg troede, vi havde god tid.
Vi fjollede rundt.
Kragen ringede.
Jeg sover næsten ikke af ren spænding.
Han sagde: "Mange venter på denne sang.
Ikke kun jer fire."
"Åh gud."
Han sagde: "Vi har Billy Joel.
Og Willie.
Vi har Tina, Huey Lewis, Paul Simon, Diana Ross, Ray Charles."
Det var et stort pres.
"Og vi gør det samme aften som American Music Awards."
"Hvad snakker du om?"
Så kom Quincy forbi.
Så var vi i gang.
Quincy sagde stilfærdigt: "Jeg mangler en sang."
Man må forstå situationens alvor.
American Music Awards var i næste uge,
og Quincy kunne grundlæggende intet gøre,
før vi havde en sang.
Jeg ved ikke, hvordan det lykkes. Vi var som besatte.
Vi foreslog bare ting og prøvede os frem.
Jeg fandt på nogle akkorder.
Michael sagde…
Okay.
Oven på…
Magi.
Vi havde nu en skabelon med mumlen
og ingen ord.
"We are the world" var nok en linje, Michael fandt på.
"We are the children."
"We are..." Hvad?
"We are the ones who make a brighter…"
Ud af øjenkrogen…
…så jeg nogle albums vælte.
Og jeg hørte…
"Hvad pokker? Hvad fanden er det?"
Jeg så mig over skulderen.
Der var en kæmpestor slange.
Og Michael sagde: "Der er han, Lion-el. Åh gud."
Hans slange var blevet væk.
"Han kom ud, da han hørte os synge, Lion-el,
for at møde dig. Han vil hilse på dig."
Jeg var bare… "Jeg må væk herfra!"
Jeg skreg, som om det var min sidste stund.
Den slags gyserfilm ender altid skidt for ham den sorte.
19. JANUAR 9 DAGE TIL INDSPILNINGEN
Det var en meget hektisk optakt til indspilningerne,
og selve lokationen var vigtig.
Dette er strengt fortroligt.
Det mest skadelige læk for os ville være lokationen.
Vi besøgte hvert eneste studie i Los Angeles,
og A&M Studios havde det hele.
Et fantastisk sted.
Lyden er fænomenal.
Sådan.
Så snart det dukker op i pressen,
kan det ødelægge hele projektet.
Så snart Prince, Michael Jackson eller Bob Dylan kører frem
og ser en menneskehob, gider de ikke komme ind.
Kragen var virkelig bekymret for en lækage,
og de var så paranoide.
Vi har allerede haft flere lækager,
hvilket ikke har gjort det nemmere.
Hvor kom lækket fra?
-Internt. -Herfra?
Vi må passe på.
Dette var den største begivenhed inden for popmusik i byen,
så man kunne ikke holde det hemmeligt.
20. JANUAR 8 DAGE TIL INDSPILNINGEN
Michael og jeg havde skrevet sangen færdig
og gav den endelig til Quincy.
Kunne han mon lide den?
Jøsses.
Jeg lyttede til den i huset og blev helt slået omkuld.
Jeg væltede nærmest. Den var perfekt.
Jeg blev så glad. "Gudskelov!"
Han elskede den. Okay.
Nu skulle der laves en demo,
så de andre kunstnere kunne få en idé om sangen.
Det er den anden.
Mit navn er Humberto Gatica.
Jeg blev bedt om at være lydtekniker for hele projektet
af Quincy Jones.
Hallo?
Hvordan går det, Louis?
Laver du sjov?
Vi har Michael og Lionel her.
Vi gør klar til at lægge nogle grundspor nu.
En, to, tre…
Idéen var at lave noget enkelt, for alt handlede om det sungne,
og hvad stemmerne ville bringe til produktionen.
Undskyld, en mere.
"It's true, we'll make a better day." Jeg elsker det!
Det virkede så naturligt med "brighter" igen.
Men følelsen bliver stærkere med et andet ord.
-Tror du? -Ja.
Midt i sessionen kommer…
…Stevie.
Han troede, vi skrev på sangen.
Quincy sagde: "Jeg taler med ham,"
og Quincy fortalte ham, vi havde skrevet den færdig.
Vi var ved at lave en demo.
Stevie sagde bare: "Fint nok."
Man kunne se chokket: "Hvorfor har ingen sagt det?"
Det prøvede vi på i tre uger.
Men da var babyen allerede ved at blive født.
Vi må have nodeark, et brev og alle kassetterne ud til kunstnerne.
-Kan vi få det på mandag? -Selvfølgelig.
Jeg skal have mit bånd i morgen. Det er afgørende.
24. JANUAR 4 DAGE TIL INDSPILNINGEN
Jeg fik en stak på 50 kassettebånd, der skulle ud til managerne.
Nogle af dem gik direkte til kunstnere.
Det var spændende.
Vi havde lige haft vores første store hit,
og jeg modtog båndet, kassettebåndet dengang,
med sang og invitation,
og jeg spillede demoen i min bil.
Jeg havde aldrig mødt Lionel eller Michael,
så det var fantastisk at få invitationen.
Og så tænkte jeg: "Ja, det her bliver et hit."
Jeg husker, at Lionel ringede til mig.
Lionel var min gode ven.
Så det var nok for mig.
Jeg skulle ikke overtales.
Quincys kontor sendte mig en kopi.
Jeg lyttede et par gange, og den havde et godt omkvæd.
Da jeg hørte den først, var den meget bred,
som musik skal være, når den skal bære alle de stemmer,
så jeg sagde: "Fedt nok."
I brevet, der blev sendt ud, var en af linjerne streget ud.
Det var lokationen.
Der stod A&M studios…
Ken sagde: "Nej, ingen må vide det."
Det var unødvendigt at han gav mig detaljerne der.
Som mange andre kunstnere kan jeg aldrig huske en skid.
Quincy ringede:
"Vi laver en ny sang, og du skal stå for stemmerne."
Han sagde: "Kom forbi, vi har travlt."
Quincy og jeg mødtes i 1973.
Jeg var en hvid dreng opvokset i en sort gospelkirke.
Quincy hørte nogle arrangementer, jeg lavede for Sarah Vaughan,
og han inviterede mig hjem til sig, og da han åbnede døren, sagde han:
"Du er ikke hvid."
Sådan startede vi.
Vi forelskede os i hinandens kunst og blev gode venner,
men Quincy var generalen.
26. JANUAR
2 DAGE TIL INDSPILNINGEN
Vi endte hjemme hos mig.
Tom Bahler var der med Quincy,
og de var i min stue.
Det var bredt ud.
De havde navnene på alle kunstnerne på gulvet.
Nu skulle vokalerne arrangeres.
Vi skulle udvælge soloerne,
som fik en halv linje at synge,
og det skulle være deres lyd, deres stil, deres toneleje på en halv linje.
Jeg begyndte at lytte til dem, der skulle synge en solo…
…for at finde forskelle og kontraster.
Springsteen har en beskidt lyd.
Derefter tænkte jeg på Kenny Loggins.
Kenny har en ren lyd,
der var perfekt efter Springsteen.
Bahler studerede folks vokaler,
fordi han ville sikre, at de følte sig tilpas
med deres del af sangen.
Jeg havde arbejdet med Tina før,
så jeg satte hende lavt, da hun har en dejlig varme dernede.
Og så gik vi til Steve Perry.
Hans stemme er elektrificerende på den plads.
Cyndis stemme er fuld af kraft.
Selv i "Girls Wanna Have Fun".
Jeg elsker Huey,
men alle kunstnere kunne ikke få en solo.
Han tænkte også over, hvem de skulle stå ved siden af,
og det førte til interessante diskussioner om kombinationerne af folk.
Jeg troede, vi ville få alle ind en ad gangen og synge i båsen.
Quincy sagde: "Nej, det vil tage tre uger.
Vi laver en cirkel med mikrofoner i midten,
og så synger alle, mens de ser på hinanden."
Nogle af kunstnerne er ballademagere.
Nogle af dem var ballademagere.
Cyndi Lauper var en.
Stevie Wonder var også.
Jeg er ikke bange, men det er farligt.
Quincy sagde: "Først, hvad sker der, når de kommer i studiet?"
Vi skulle kunne håndtere dem, der kom ind,
og der måtte ikke være ventetid.
Det skulle glide,
for stoppede vi blot et øjeblik, ville det ende i kaos.
Jeg så på navnene. Store kunstnere.
Og jeg var en af dem.
Hvad havde jeg gang i? Hvad…
Hvad lavede jeg der?
Ret frygtindgydende.
Og pludselig…
…var det tid.
28. JANUAR
DAGEN FOR INDSPILNINGEN
Jeg var i Shrine Auditorium,
da Lionel ankom tidligt om morgenen.
Vores kunstner var vært for det største primetime-show,
dengang kabel-tv var det eneste, der fandtes.
Vi var virkelig bekymrede for Lionel.
Der er mere dialog, end jeg nogensinde har håndteret.
Men det er sjovt.
Det er altid spændende. Jeg glæder mig. Hvis jeg kan holde mig vågen!
Men studiet skulle også gøres klar.
Jeg blev spurgt, om jeg ville lave lys.
Jeg fik nogle venner i lysbranchen til at arbejde frivilligt,
og jeg fik udstyret gratis.
For at være ærlig, så tror jeg ikke, de vidste, hvem der ville komme.
Der var mange spørgsmål om kunstnere, der ikke kom til AMA.
Jeg blev ringet op af Quincy Jones.
Han sagde bare: "Du er i Los Angeles i morgen aften."
Jeg sagde: "Nej, jeg er i Las Vegas."
Stevie var i Philadelphia klokken 14 på dagen.
Vi ses til sommer.
Bruce Springsteen afsluttede sin turné i Buffalo.
Jeg havde godt hørt om vejret der.
Så vi var nervøse.
AFLYST
Vi indså, at vi ikke havde nogen kontrol over det.
Det var en aften, hvor man bare måtte flyde med.
Jeg er Lionel Richie.
Vi er tilbage i Shrine Auditorium i Los Angeles, Californien,
til American Music Awards!
Pas på, i aften går vi amok!
Lionel havde ansvaret som vært den aften.
Han var showets leder.
Intet vil nogensinde være det samme efter i aften.
Han optrådte to gange,
og han vandt priser.
Lionel Richie!
-Lionel Richie! -Lionel Richie.
Lionel Richie!
-Lionel Richie. -"Hello".
Jeg vandt vist seks priser den aften, mens jeg var vært.
Jeg har glemt, jeg er på arbejde.
Backstage talte han om "We Are the World".
Men han skulle hurtigt på scenen igen.
I 1984 eksploderede hendes solokarriere med hendes nye album, The Glamorous Life.
Bare vent, til I ser Sheila E!
Dengang var jeg med på Purple Rain-turnéen.
Det var nonstop.
Da jeg nåede til AMA, var jeg helt rundtosset.
Syng det!
Og jeg var så nervøs.
Jeg kiggede på publikum, hvilket er en fejl,
for man ser de første fem rækker og tænker: "Du godeste!"
Syng med, alle sammen!
Jeg husker, at Lionel sagde:
"Efter AMA skal alle synge en sang, og du skal synge et vers."
Jeg sagde: "Helt sikkert."
Lionel havde håbet, Prince også ville synge et vers.
Jeg sagde: "Fedt, men han gør det i sit eget tempo."
Lad os se, hvem der vinder bedste sorte single.
De nominerede var Prince, "When Doves Cry,"
Michael Jackson, "Thriller."
I et par kategorier var det Prince mod Michael.
De var seriøse rivaler.
Det ville være fedt, hvis Michael og Prince sang sammen.
Det ville være en stor erklæring, hvis selv disse to
ville stå sammen for at redde liv.
"When Doves Cry," Prince.
Prince havde en livvagt kaldet Chick,
og Chick var vildt skræmmende.
Han var en enormt stor person,
og når Prince vandt en pris, var Chick med på scenen.
Ingen ville da angribe ham på vej op på scenen!
Det er måske anderledes i dag.
Skandaløst!
Prince vandt de store priser. Modsat Michael, der ikke var der.
Han var i A&M Studios og arbejdede.
-Michael? -Ja?
"There's a choice we're making. We're saving our own lives."
Kan du udelade den af omkvædet?
Udelade: "There's a choice"? Vil nogen give mig teksten?
Jeg udelader det, men glemmer det måske.
Den første, der dukkede op, var Michael Jackson.
Vi placerede ham midt i rummet. Vi brugte en C12-mikrofon.
Kan vi prøve en?
Vi optager.
Han gjorde sådan,
så han følte en forbindelse med musikken.
Kan vi balancere det, før han holder tonen der?
-Uden sporet? -Ja.
Jeg var her og justerede lys,
og Michael Jackson lyttede,
og pludselig sang han.
Det er den mest bemærkelsesværdige stemme, jeg nogensinde har hørt.
Undskyld.
Jeg sagde ikke "better," jeg sagde "brighter."
Jeg glemte det.
Da jeg blev bedt af Quincy om at skrive den
om hungersnød i verden,
lagde jeg hjerte og sjæl i den.
Det er svært at sige noget,
for det er nemmere at tale gennem sang.
Det er min erklæring.
Quincy, tror du…
Skal jeg sige: "You and me" eller "You and I" til sidst?
-"You and me." -Okay.
-Det er meget mere sjælfuldt. -Ja.
-Country.
-Ja. Country. -Elsker det.
Det er dét, det handler om.
Det interessante ved Michael var,
at oprindeligt ville han bare gerne skrive sangen.
Han ville ikke synge eller med i videoen. Han følte, det var for meget eksponering.
Jeg overtalte Michael til at være med.
Det havde været hans største fejl ikke at være med.
Men han var der. Han var mere end det.
Hvordan lyder det?
Det lyder godt.
Fantastisk, Mike.
Der venter stadig optrædener af Tina Turner, Cyndi Lauper og Prince.
Kenny Kragen sad forrest til showet, og hver gang der var reklamer,
sprang Kenny op og løb ud backstage.
Bare bliv siddende, min ven.
Jeg sagde til ham: "Vi har et problem."
Cyndi Lauper.
Backstage sagde Cyndi Lauper: "Min kæreste har hørt sangen.
Jeg kan ikke være med, da han ikke tror, den bliver et hit."
Ingen vidste det.
Det var en gruppe af fantastiske folk,
men jeg var så dødtræt.
Sikke et år, hva'?
Efter showet sagde de: "Du er nødt til at gøre det."
Jeg sagde: "Cyndi, det er vigtigt, at du tager den rette beslutning.
Gå ikke glip af det i aften."
Sikke en aften!
Jeg sagde til kunstnerne: "Hæng ikke her. Kom afsted til A&M Studios."
Kan du fortælle om indspilningen af sangen i aften?
Jeg ved intet. Quincy bider negle, og jeg vil over og se, hvad der sker.
-Ja. -Hvad hedder den?
"We Are the World".
Der er rygter om, at Prince og James Brown også skal være med.
-Ingen kommentarer. -Hvorfor ikke?
-Jeg må ikke tale om det. -Vi skal videre.
-Mange tak. -Tak.
Da jeg forlod AMA, vidste jeg kun, der var en bil til mig.
Så ankom vi. Jeg anede ikke, hvem der ville være der.
Jeg vidste intet om projektet, før jeg kom til Los Angeles.
Quincy betyder meget for mange,
og når han er med i et projekt, er det værd at være en del af.
Stort set alt var klar.
Quincy bad mig om et stykke papir, og så skrev han noget fantastisk:
"Efterlad dit ego i døren."
Jeg var så heldig at være en af kameramændene,
men jeg var den nyeste på holdet.
Jeg var kommet tre år tidligere.
Produceren sagde: "Gå ud foran. De begynder at ankomme snart."
Spørgsmålet var, hvem der egentlig ville dukke op.
Kenny Rogers er på vej ind.
Da jeg ankom til studiet,
indså jeg, at det var toppen af poppen dengang.
-Ray Charles er på vej. -Du godeste!
-Bette Midler? -Ja.
-Christie Brinkley. Åh gud! -Kan nogen se Billy Joel?
Det var overvældende.
Vi kommunikerede med walkie-talkier.
Hvem dukkede op? Hvem var her?
Kim Carnes kommer nu.
En fyr parkerede på den anden side af gaden i en gammel Pontiac GTO.
Det var Bruce Springsteen.
Jeg tænkte: "Nu sker det."
Det var virkelig Ray.
Som om Frihedsgudinden lige var kommet.
For mig var Diana Ross på et helt andet niveau.
Det var som en drøm.
Alle var legender for mig.
Bob Dylan? Jeg sagde bare hej og gik, fordi jeg var bange.
Ingen andre måtte være i studiet, så der var ingen assistenter.
Så vi kunne interagere med hinanden,
og det var sjovt.
Det var berusende at være sammen med den gruppe mennesker.
Jeg følte mig underklædt. Jeg var bekymret.
Jeg kendte Billy Joel, så jeg gik over til ham.
Alle kunne mærke magien.
Alle, der var noget i showbusiness dengang, var til stede.
Vi stod på platformene.
Paul stod længere nede og kiggede op:
"Hvis en bombe landede her, ville John Denver stryge til tops igen."
EFTERLAD DIT EGO I DØREN
Det er så smukt.
Vi kunne mærke, at energien i rummet var meget høj.
Ray og Willie skal synge.
Men under det lå også en summen af konkurrence.
Egoerne var der stadig. Man kan ikke påstå andet.
Kendisser kan være besværlige,
når de er omgivet af managere, agenter og stylister,
men de var ikke i det miljø.
Musikkens største stjerner fandt det afvæbnende.
De virkede næsten frygtsomme.
Det var som første dag i børnehaven.
Okay, venner.
Kan vi få alle ud, så vi kan lave…
Så er I søde.
Hallo.
Hør her. Venner.
Quincy måtte samle alle børnene.
Først skal I møde Bob Geldof,
som er inspirationen bag alt det her.
Han arrangerede Band Aid.
Han kommer lige fra Etiopien og vil sige noget til jer.
Vil jeg det?
Måske…
…for at få jer i stemning til den sang, I skal synge,
som forhåbentlig vil redde millioner af liv,
er det bedst at huske, at prisen for et liv i år
er et kassette-formet stykke plastik med et hul i midten.
Jeg ved ikke, om vi kan forestille os at have intet.
Men intet er ikke at have vand.
I nogle af lejrene er der 15 poser mel til 27.500 mennesker,
og man ser meningitis, malaria og tyfus svirre rundt i luften,
og man ser dynger af lig.
Det er derfor, vi er her alle sammen, antager jeg.
Jeg vil ikke gøre folk triste,
men måske er det måden at få jeres følelser over,
hvorfor I her er til at komme ud i sangen.
Tak, alle sammen. Lad os håbe, det fungerer.
Quincy er så dygtig.
Han brugte Geldof-talen til at få folk til at fokusere på det, sangen handlede om.
"Vi hygger os her,
men I skal lægge jeres følelser i sangen."
Jeg havde lige optrådt på AMA.
Alle hyggede sig,
og så forklarede han, hvorfor vi egentlig var der,
og så tænkte vi…
Alt sunget i dette rum vil være unisont hver gang,
og harmonidelene,
så vi ikke skal kæmpe med harmoni herinde.
Først vil jeg gerne høre omkvædet.
Må vi høre fire takter med jer uden musik?
"Acapulco"!
En, to…
Vent, alle sammen.
Lav rytmen med knæene i stedet for fødderne.
Vi får en masse tramp fra platformene.
Der var spænding, for vi havde ikke meget tid.
Der skulle være styr på teknikken,
og vi skulle skynde os.
En gang til.
Vi skulle lære sangen, slibe hjørnerne af og øve den igen.
Sådan var det.
Der var pres på os i produktionsgruppen,
så når Springsteen og de andre blev sendt hjem, var det færdigt.
Vi havde kun én aften
til at få den i kassen.
Det gør vi hele vejen igennem,
og op i samme oktav som Michael.
Alle, der ikke kan synge så højt, trækker sig.
Kun de høje sangere. Ingen oktaver her.
Vi tager de lave senere. Er det for højt, kan I bare hvile jer.
Så kommer vi tilbage og optager det.
Vi laver playback,
og så kommer vi i gang med arbejdet.
Må jeg høre det, Hum?
Har alle hovedtelefoner?
Bob Dylan ved, at han ikke er sanger på samme måde som Stevie Wonder.
Så Dylan var nok mere utilpas end nogen anden person til stede.
-Nogen synger stadig en oktav. -Ja.
Vi skal ikke have oktaver på den her.
Er det kun for dem?
-Kun for dem? -Ja.
Nogle sagde: "Jeg kan ikke synge så højt."
-Hvad med dig? -Jeg kan ikke.
Nej, vel?
Var det for højt, kunne man prøve
at synge en harmoni, men det ville de ikke have.
Det skulle være helt unisont.
Et ordsprog siger: "Syng dårligt, syng tavst."
Syng, når det er i dit register.
Går det højere end det, så stop.
Der er så mange stemmer. Ingen savner en.
En, to, tre.
Der var nok 60 eller 70 mennesker i lokalet.
Der begyndte at lugte lidt.
Mine lamper var store ildspyende instrumenter på 5.000 watt,
så der blev meget varmt herinde.
Og det øgede spændingen.
Der var alle lysfolkene og fire kamerafolk,
så man skulle passe på kablerne,
og man skulle være stille.
-I skal være stille. -Vær stille.
Ingen larm under indspilningerne.
Vi optog videoen
og indspillede sangen på samme tid.
Kunne noget gå galt? Absolut!
Vi måtte holde tungen lige i munden.
Tiden gik. Quincy tænkte på det store billede.
Mit job var at løse problemerne på gulvet.
Måske ændre…
Det bør være "brighter."
Jeg føler, alle sang "brighter."
-Er det "brighter"? -Nej. "Better, brighter."
Jeg vil ikke skabe ballade.
"Better" eller "brighter"? Folk hælder mod "brighter."
Lionel Richie var den, der samlede alle.
Jeg rendte rundt i hver lejr og slukkede ildebrande.
Han kørte på adrenalin.
Han var ustoppelig, men sådan er han.
Han fortalte historier. "Nu skal I bare høre."
Han fik folk til at grine.
Han fik det hele til at glide på den rette måde.
Der en ting, man aldrig må sige.
"Jeg ved ikke. Hvad synes du?"
"Better" har mere bid.
Der var 47 kunstnere.
Siger man det, får man 47 versioner af "We Are the World".
Så mit job var at sikre, vi under ingen omstændigheder fraveg kursen.
Hvad laver du?
Hvad betyder det?
Det er oversættelsen af "We Are the World".
Stevie sagde: "Vi bør have noget swahili et sted i sangen.
Vi bør synge…"
-På hvilket sprog? -Kiswahili.
Okay, mange tak.
En, to, tre, fire.
Gjorde vi det, løb vi tør for tid, og det måtte vi ikke.
Jeg stod bagerst i rummet i nærheden af Waylon Jennings.
Han sagde: "Ingen gammeldags fyr som mig har sunget swahili før.
Jeg smutter."
Waylon gik sin vej.
"Jeg gider ikke. Jeg forstår det ikke, men jeg vil ikke." Der mistede vi Waylon.
Vi lytter nu.
Vi lytter.
De taler ikke swahili, så måske…
Nogen sagde: "Stevie, de taler ikke swahili i Etiopien."
Man kunne se potentialet for en kæmpe lingvistisk katastrofe.
Jeg tænker bare, at I prøver…
Det nytter ikke at tale til de sultende.
I skal tale til dem med penge at give.
Og det…
Siger én nej tak, kan to måske sige nej.
-Hvilke ord bruger vi? -Aner det ikke…
-Men… -…de taler amharisk.
Men vi har ingen sangtekster.
-Pointen er… -Hvad har vi?
Jeg husker, jeg stod ved siden af Ray Charles,
og Ray sagde: "Ring med klokken, Quincy."
Det betød: "Lad os komme videre."
Mange begyndte at blive utålmodige.
Alle var trætte.
De ville i gang og få det gjort,
og det var vist der, at "sha-la sha-lin-gay" opstod.
Det var vist Michaels idé:
"Så får vi noget kulturelt ind."
Undskyld mig.
Et øjeblik.
Vent!
Vi synger: "Cause that's what we're giving."
Hvad giver vi?
Jeg turde tale Michael imod.
-Det giver ikke mening. -"Let's start giving."
"Let's start giving" er bedre.
Jeg har kendt Michael Jackson som dreng,
da han ville være med i Motown.
Han sang og dansede løs, kun ti år gammel.
Hvad vil du have?
Michael er en af de største sangskrivere nogensinde.
Så folk turde ikke sige ham imod.
Fortæl mig, hvad "sha-la sha-lin-ga" betyder!
Når man voksede op i Motown, gjorde vi sådan,
og vi elskede stadig hinanden.
Elsker alle linjen "One world"?
-Ja. -Den er god.
-"One world." -"One world!"
"One world, our children. One world, so let's start giving."
-Ja. -Alle sammen.
Det er godt. Lad os beholde det, for min hørelse har det ad helvedes til.
Lad os indspille det!
Hvis du kan.
Kom så!
Okay, kom så.
Endelig var omkvædet sunget færdig.
Sådan!
Og Quincy ville sige tak til Harry Belafonte.
Husk fyren, der startede det hele, Harry Belafonte.
Og så skete der pludselig det mest fantastiske.
Harry Belafonte var en stor inspiration for alle der.
Al Jarreau begyndte at synge Harry Belafontes sang.
Pludselig sang alle med.
Jeg har drukket for meget, siger jeg
Og du skal køres hjem Af enten Ray eller mig
Mellem pauserne spillede Ray en anden udgave af "We Are the World".
Gospel-versionen, "Georgia on My Mind"-versionen.
Da hørte jeg Ray og Stevie snakke sammen.
Ray sagde: "Jeg skal på toilet,"
og Stevie sagde: "Jeg viser dig vejen."
Han tog hans arm, og så gik de,
og alle sagde: "De blinde leder de blinde nu."
Alle var ved at dø af grin.
Fiskeburger. Fiskeburger!
Folk var sultne.
Der er vafler på vej.
Kylling og vafler! Sovset kylling og vafler.
Alle bestilte kylling og vafler fra Roscoe's,
og ingen spiser kylling bedre end Lionel Richie.
Han spiser hver eneste bid.
Han sutter og spiser, og han stabler dem,
så når han er færdig, er knoglerne fint arrangerede.
Jeg sagde: "Ingen kan spise kylling bedre end dig."
Da der var pause,
gik Diana Ross hen til Daryl Hall med sin musik i hænderne
og sagde: "Daryl, jeg er din største fan. Vil du signere min musik for mig?"
Vi kiggede os omkring og tænkte: "Hold da magle!"
Så snart hun gjorde det, skete det overalt i rummet.
At se Cyndi Lauper spørge Lionel eller Springsteen…
Det var fedt, at de ville have hinandens autografer.
Så kom de til mig, og jeg tænkte: "Vil de have min autograf?"
Det var virkelig sejt.
Jeg ringede til Prince for at fortælle om det.
Jeg sagde: "Du bør komme. Det er ret fedt, og alle hænger ud.
Vi morer os."
Jeg talte i telefon med Prince. Han var på Carlos 'n Charlie's.
Han sagde: "Jeg vil spille en guitarsolo i et andet rum."
Jeg sagde: "Nej, vi er alle i samme rum. Du skal komme og synge."
Han ville spille guitar,
men vi havde ikke brug for guitar på den.
Det var sent,
og jeg glædede mig til at synge et af versene,
men de spurgte konstant: "Kan du få Prince herhen?"
Jeg tænkte: "Sært."
Jeg følte mig udnyttet, for de ville bare have Prince,
og hvis de holdt på mig, kom Prince måske.
De ventede nok bare på hans limousine.
Men han kom ikke.
Jeg vidste, han ikke ville komme, for de mange folk ville gøre ham utilpas.
Jeg sagde til Lionel: "Jeg går."
De havde aldrig tænkt, jeg skulle synge, hvilket gjorde lidt ondt.
Vi havde lavet hooket og gik nu til soloerne.
De to linjer.
Michael sagde: "Prince kommer ikke,
så vi har en linje, der mangler en solosanger. Hvem anbefaler du?"
Jeg sagde Huey Lewis.
Huey Lewis har en god solostemme.
Nogen sagde: "Quincy vil snakke."
Quincy sagde: "Smelly, kom her. Hent Michael."
Han sagde: "Syng Hueys linje."
Så nu fik jeg Princes linje. Det var store sko at udfylde.
-Ja! -Må jeg gå nu?
Fra det øjeblik var jeg hamrende nervøs.
Okay?
Delene er færdige.
Da vi nåede til soloerne,
spurgte folk: "Hvorfor får han en?"
"Hvorfor får hun den del?" Men det passede til deres stemme.
Tag den linje der. "Let us realize…"
Quincy fortalte, hvem jeg skulle synge med,
og jeg sagde: "Willie Nelson? Interessant."
Jeg var overrasket.
Vi samledes om klaveret, og Stevie Wonder spillede sangen,
og vi sang den akustisk.
Man så stemmerne i Stevie Wonders ansigt, når han hørte dem.
Halvvejs igennem sagde han: "Sikke mange stjerner."
Den første gang på klaveret
var første gang, vi hørte, hvordan det ville lyde.
Det glemmer jeg aldrig.
Alle de store personligheder for første gang på den sang…
Jeg får gåsehud ved tanken.
Vi havde skrevet navnene på tape på gulvet,
så det var som en stor hestesko.
Den begyndte her og gik hele vejen rundt.
Jeg husker at gennemgå dem og tælle dem…
"Der skal være tre her og to der."
Jeg så på navnene på gulvet.
Jeg tænkte: "Det her bliver for vildt."
Springsteen stod her.
Test, en, to.
Jeg stod lige der.
Michael Jackson var her. Jeg sang efter ham.
Vi har styr på jer.
Det er mig, ikke?
Den cirkel var livets skræmmende cirkel.
Quincy havde ret.
Når de skulle synge deres del, ville de give 200 %,
for hele klassen kiggede på dem.
At opleve alles forberedelser og sårbarhed
var ret fantastisk.
Alle var fokuserede der.
Vi har mikrofoner foran os,
men I læner jer ind til jeres del.
Og når den anden person kommer ind,
når der er duet, så læner de sig ind.
Syng ikke her. Så fanger vi det ikke.
-Træde eller læne? -Kom her.
Nej. Selvom navnet står her…
-Okay? -Ja.
Vi optager rigtigt… Navnene er der, men mikrofonerne er her.
Kom til mikrofonen!
-Klar. -Bare sig til.
-Lad os gøre det. -Klar.
Kan vi prøve igen? Jeg klokkede i det.
Stevie siger, han klokkede i det.
Jeg sang falsk.
Hvor falsk, mand
Stevie klokkede i det. Hvordan?
-Må han godt det? -Nej.
Stevie klokkede i det på den legende måde, kun Stevie kan.
Næsten med vilje. For sjovs skyld.
Stevie var ikke nervøs.
Jeg misser aldrig.
Det er min hals.
Quincy hævede stemmen: "Kom så."
Han skreg ad os.
Kom nu.
Sådan havde jeg aldrig set ham.
Quincy, hej!
Quincy Jones var altid meget rolig.
Hans eneste bekymring var tiden.
Vi havde travlt.
Kan jeg hjælpe?
Det er svært, for vi er langt fra hinanden.
Så siger du…
Og du siger…
Det er min del.
Ja. Han taler om at bytte.
Jeg kan træde tilbage og synge højere. Det er svært at synge blødt.
Klokken var fire om natten, og de sang den vigtigste del.
Så bliver man lidt spids. Man er træt.
Der er et sært spring efter min melodi.
Kameraerne er enorme,
og jeg var lige under dem.
Man kunne række ud og røre dem.
De var lige der.
Jeg var stor fan af Paul Simon.
Han sang mig direkte i ansigtet.
Når Kenny Rogers ramte den høje tone og klemte ansigtet sammen.
Det var bare…
Jeg tænkte:
"Tænk, at de betaler mig for at filme noget så fantastisk."
Det var Dionne Warwicks tur, og vi havde et lille teknisk problem.
-Ja? -Hører du din egen stemme?
Ja.
Hvem er hun? Få hende væk herfra.
Der var lidt teknisk panik her.
Vi havde problemer med støj i playbacken.
Jeg sagde: "Uanset hvad må vi få lortet til at fungere."
Vi måtte videre, uanset hvad.
-Er det der stadig? -Ja.
-Er det et læk? -Måske en anden mikrofon.
Alle andre spor er slukket.
Så er der ingen undskyldning.
-Lad os finde problemet. -Vi skulle have brugt mit studie.
Jeg hører stadig stemmen.
-Undskyld. Det er et mysterium. -Spøgelser!
-Hvem ringer du til? -Ghostbusters!
-Aykroyd er i ekkokammeret. -Aykroyd.
Det gav lidt spænding.
Den er væk.
Vi har fundet det.
Det var svært, men vi kom tilbage på sporet med vokalerne.
Vi er nået til et punkt, hvor vi må være meget præcise.
Nu sker det.
Ja.
Vi nåede til Al Jarreau, der klokkede i det,
så de startede forfra.
Al Jarreau havde overdrevet lidt
i alkoholafdelingen.
-Undskyld. -Manner…
Det er Willie.
Al var interessant.
Jeg skal fortælle noget sjovt om Al.
Al ville fejre det, før vi havde lavet sangen.
Han sagde hele tiden: "Hent en flaske mere. Vi skal fejre."
Hver gang, der kom en flaske ind,
tog jeg flasken ud igen.
Stevie, kan vi få keyboard først? Vi vil øve den lille del med dig.
Vi måtte arbejde hårdt for at få Als del med,
før Al helt glemte sin del.
Okay. Ja.
Ja. Igen for mig?
-Bare spil sangen. -Så er I søde.
Det er nok. Det der var nok.
De skal spole tilbage i fem minutter hver gang.
Det skaber spænding, hver gang de skal det.
Hvad gør jeg efter Bruce Springsteen?
Hvad ville I gøre? Så jeg valgte en blødere soul-ting.
Kenny Loggins var sej, og så Steve Perry og Daryl Hall,
og det var bare…
Sådan!
Steve Perry kan synge!
Han har en god stemme i stil med Sam Cooke.
Giv mig en mere. Mindst to mere.
De fik tre-fire forsøg til deres linje.
Jeg stod til sidst og havde slet ikke sunget min endnu.
Jeg var rædselsslagen.
Jeg så de andre synge.
Jeg fokuserede på at trække vejret.
Jeg sagde til Quincy og Humberto: "Ved næste fejl,
kan vi så fortsætte, så vi kan øve vores linjer og broen?"
Han sagde: "Ja, okay."
Michael sagde: "Det er en god idé." Jeg sagde: "Tak, Michael."
-Skal vi prøve broen nu? -Broen?
-Til broen. Før mig til broen. -Til broen.
-Broen. -Broen.
Okay, til broen, alle sammen.
Okay, Huey. Det er din tur.
Du er bare pisseklar.
Hvis noget går galt, så bare kør med det.
Det var kun én linje, men mine ben rystede.
Skal det være i harmoni?
Skal den sidste være i harmoni?
Det er så fedt.
Skal jeg synge med hende? I tre synger med…
Det ville være fint.
Men så sagde de: "Syng i harmoni med Cyndi og Kim."
Demoen havde ingen harmonier.
Jeg måtte finde på noget på stedet.
Lave en trestemmig harmoni
foran Stevie Wonder, Ray Charles og Kenny Loggins.
Daryl Hall.
Hvad skal jeg synge?
Det var nervepirrende.
Der er jeg.
-På "stand," ikke? -Jo.
Hvad er din?
Hvad er din, Kim?
Noget i den stil?
Jeg er for udbrændt til noget.
Bare ram den.
Det er højt for mig, men jeg prøver.
Min fejl. Det var skævt. Jeg gik ikke ned.
Jeg troede, Huey ville eksplodere.
Cyndi kan synge oktaver, og stakkels Hugh kæmpede for livet
og kunne ikke tage så mange.
Jeg sang falsk for at se, om nogen bemærkede det.
Cyndi gjorde det bare helt perfekt, men der var noget galt.
Hugh, der sker noget harmoni, når hun synger.
Det lyder næsten som en samtale.
De sagde: "Hvad er den støj?" "Hvad er det?"
Spil den første del igen og så…
Humberto sagde: "Der er så meget støj på hende. Hvad sker der?"
Mikrofonen skal udskiftes.
Nej, mikrofonen er smuk.
-Er den smuk? -Den fejler ikke noget.
Mikrofonen er smuk!
Det lyder, som om folk taler.
Eller griner. Hver gang du synger.
Men det er ikke sjovt,
så stop med at grine, når jeg synger, for…
Cyndi, du har mange armbånd.
Er det…
Det er mine øreringe.
Det havde jeg ikke tænkt på.
Undskyld. Jeg er helt læsset til.
Der ryger hele outfittet!
Undskyld.
Det er larmen. Okay.
Det var snakken.
Vi havde brug for det øjeblik med latter til at slappe af,
før vi rundede det hjørne.
Lav det samme igen, Huey.
Lige efter Michael.
-Holdt jeg den for længe? -Nej.
Det er guld.
Fik I det?
Den er i kassen!
Jeg har viet hele mit liv til sang,
så da jeg var blandt de sangere og var en del af deres fællesskab,
var det helt utroligt.
Kan Rays plads holdes åben?
Ja. Han er meget ældre end mig.
Så skulle Bob Dylan og Bruce improvisere.
Quincy kaldte det "alvorligt fyld." "Vi laver det alvorlige fyld nu."
Få den ned.
Der var han. Bob Dylan.
-Den lige før moduleringen. -Ja. Hvad…
Ja, okay.
Han er et legendarisk, ikonisk symbol for amerikanere og verden…
Stille. Så kører vi.
…så vi forventede, at der ville ske noget fantastisk.
Okay.
Sådan. På et andet spor.
I er nødt til at gentage den en masse gange.
Bob var vist lidt forvirret over, hvordan han skulle synge.
Skulle det være som i omkvædet,
eller mere som Bob Dylan?
Smukt, og det er fedt, at du synger med på omkvædet.
Det er den eneste oktav, vi laver. Smukt.
-Jeg går ud efter "me." -"You and me."
Deroppe sang du med på omkvædet. "We are the children." Det var fint.
Quincy var fantastisk.
Smukt.
Produktion er interessant. Man skal være mere end god musiker.
Man skal være som en psykiater.
-Der kommer han ind. -Stevie. Kan han spille den en gang?
Den hemmelige agent, der hjalp med at gøre ham tilpas, var Stevie Wonder.
Vi øver det lige en gang.
Steve er fantastisk god til at imitere.
Stevie sang som en bugtaler med Dylans stemme.
Stevie er typen, der kan synge telefonbogen.
Når man er nær ham, er man i et genis nærvær,
og han er også meget rar.
Sådan, Bobby.
Jeg må være i en drøm.
Men på det tidspunkt var der mange folk i rummet.
Fotografer og andre.
Bob plejer ikke at arbejde med en masse mennesker omkring sig.
Nu skal I høre, hvad vi gør.
For sidste gang: Hvis I ikke skal indspille, så forlad rummet.
Så var det kun Stevie ved klaveret,
Dylan ved mikrofonen og Quincy ved podiet.
Okay, lad os gøre det.
Ja!
Du gjorde det.
-Det var ikke så godt. -Jeg siger dig, den var der.
Det var fantastisk.
Hvis du siger det.
Jeg ved, du ved det.
Jeg sværger, at det var perfekt.
-Okay. -Perfekt.
Springsteen kom og sagde: "Fedt, Dylan." Han kaldte ham Dylan.
Jeg har altid lyttet til Dylan,
så det var fedt at se ham og snakke lidt med ham.
Det var sjovt.
"The choice we're making"? Er det den del?
Okay.
Det er slutningen, ikke?
Vi er i slutningen af sangen, ikke?
Jo.
En, to.
Man var meget bekymrede for Springsteens stemme.
Jeg laver lidt. Sig, hvis det er…
Det er som at være heppekor for koret.
-Okay. -Kan du følge mig? "Kom så!"
Okay.
Jeg kom lige fra Born in the U.S.A.-turnéen.
Jeg var ret træt.
-Quincy, er du klar? -Ja.
Så kører vi.
Men jeg begyndte at synge…
Min stemme havde det skidt, men jeg sang mit bedste.
Var det sådan?
-Okay. -Noget i den stil?
-Præcis sådan. -Okay.
Vi laver det spor om.
-Okay. -Lige nu?
Bruce er så meget Bruce på den sang.
Det lyder, som om han har glasskår i halsen.
Tak.
Jeg begyndte faktisk at svede.
-Ja. -Han er officielt på ferie.
-Må jeg tage hjem? -Du har ferie.
Det lyder godt!
Vi fik den. Det hårde arbejde var gjort.
-Vi ses. -Det er ikke slut.
Da det var slut, var vi glade og udmattede.
Vi havde været oppe hele natten, men selv på aftenen vidste vi,
at det her ville blive noget udødeligt.
Du var perfekt.
-Og vi kom igennem. -Er det okay?
Ja.
Lionel, vi har gode soloer fra alle.
Det er perfekt. Det er bundlinjen. Vi har det på samme måde.
Godt.
At samle 40 superstjerner på samme tid og sted er umuligt.
Men Springsteen sagde:
"Jeg kommer lige efter mit show…"
Paul Simon: "Jeg er på vej."
Billy Joel: "Jeg er på vej."
Bob Dylan…
I dette rum voksede en familie frem.
Hvad du har det bedst med…
Tag et foto fra oven.
-Quince, hvor skal du sidde? -Her.
Her kommer det.
Adrenalinen er kørt med toget.
Adrenalinen tog sidste bus.
De sagde: "Det var det, venner. Pak sammen. Lad os tage hjem."
Sikke en nat!
Jeg troede, det var betalt, så da jeg skulle til at gå,
havde jeg en regning, og de sagde:
"En regning? Alt det her er frivilligt. Alle her er frivillige."
Jeg sagde: "Okay. Jeg fik en fed T-shirt og en god historie, så det er okay!"
Diana Ross blev, efter alle var gået.
Jeg hørte hende græde.
Quincy sagde: "Diana, er du okay?"
Hun sagde: "Jeg vil ikke have, at det slutter."
Det var det sødeste nogensinde.
Vi kørte nok afsted klokken otte om morgenen,
og Quincy kørte ikke bil,
så jeg kørte ham hjem til Bel Air.
Der var en følelse af opstemthed og udmattelse.
Jeg kan huske, at Quincy sagde: "De hvide fyre leverede varen."
Jeg var opstemt.
Som når man er færdig med en koncert og kører hjem:
"Ja, det var bare perfekt."
Man har det bare godt med det.
Klokken otte om morgenen kom jeg endelig hjem.
Jeg gik ind i huset til min familie,
der sagde tillykke med mine priser og værtskabet for showet,
og jeg snakkede kun om "We Are the World".
De sagde: "Hvad snakker du om?"
"'We Are the World' var fantastisk. Vi gjorde sådan…"
De anede ikke, hvad jeg talte om. Det var så stort og kraftfuldt.
Den ene nat overskyggede alt,
der foregik i mit liv.
TRE MÅNEDER SENERE…
Som I har hørt på KFI News i morges og andre steder,
om et minuts tid, klokken 07.50,
vil alle i verden spille samme sang.
"We are the world. We are the children."
På grund af teknologi kan vi nå ud til en milliard mennesker.
Når den slags energi sendes ud, er det meget kraftfuldt.
Musik er et mærkeligt væsen,
man ikke kan røre eller dufte.
Man kan ikke spise det. Det er der bare.
Beethovens 5. symfoni holder stadig efter 300 år.
Det er en meget kraftfuld, spirituel energi.
"We Are the World" var noget, alle kunne forstå.
Selvom man ikke kunne engelsk, forstod man melodien.
Man kan forstå følelsen i sangen.
Det var en indre sjæl, en indre energi fra os,
der var større end noget, nogen af os havde lavet før.
Folk kan se på sangen og bedømme den æstetisk,
men i sidste ende så jeg den som et værktøj.
Et værktøj til at opnå noget,
og det var den god til.
Alle i verden vil gerne hjælpe, men de ved ikke hvordan.
Jeg føler, at vi skaber en forandring i verden for at hjælpe folk.
En ny medfølelse.
Hele verden sang ens sang. Det var skørt.
På alle sprog i verden.
Man tænkte: "Du godeste. Hvad har vi gjort?"
Singlen har allerede solgt en million eksemplarer
på udgivelsesweekenden.
I denne måned
har Amerikas børn har gjort pladen dedikeret til Afrikas børn
den hurtigst sælgende single i USA's historie.
EFTER UDGIVELSEN FIK "WE ARE THE WORLD" BRED ANERKENDELSE
OG VANDT PRISER BÅDE TIL GRAMMY-UDDELINGEN OG AMA-UDDELINGEN.
Jeg hørte sangen første gang i badet.
Det var en fantastisk sang. Min linje var okay, og så…
Jeg er en del af noget livsforandrende, og det maner til ydmyghed.
Kunstnernes kollektive magt kan have stor effekt.
Vi satte vores egoer til side
for at hjælpe dem i verden, der var i nød.
Vi er i sandhed ét folk.
Vi har alle brug for hinanden.
Det er virkeliggørelsen af USA for Africa-projektet.
Det er anden fase af vores aktiviteter med at brødføde folk og redde liv.
"WE ARE THE WORLD" INDSAMLEDE OVER 80 MILLIONER DOLLARS (160 MILLIONER I 2024)
TIL HUMANITÆRE SAGER I AFRIKA OG INDSAMLER FORTSAT.
En ad gangen.
Om vi kan brødføde én person eller en million,
vi skal bare gøre det.
Effekten af "We Are the World" var,
at alle ville prøve det samme.
Kunstnere indså pludselig, at de kunne forandre verden.
Børn, der ikke er født endnu, vil kende til sangen,
for den forenede folk gennem musik.
Nu skal I synge!
Min far sagde noget for mange år siden.
"Nyd at komme hjem,
for på et tidspunkt kan du ikke komme hjem."
Jeg sagde: "Far, hvad mener du?"
Han sagde: "Huset vil stadig være der.
Men folkene i huset vil ikke være der."
Det er dette rum.
Der er lydpulten. Den er lige der, og Humberto sidder ikke bag den.
Michael Jackson stod lige der.
I dette rum.
Springsteen sang sin del derovre.
Og Cyndi Lauper var lige her.
Det var noget særligt.
Jeg ser dette rum som mit hus.
Dette er huset, som "We Are the World" byggede.
28. JANUAR
TIL MINDE OM
Der kommer en tid
Hvor vi må lytte til verden kalde
Hvor hele verden må samles
Folk dør derude
Nu må vi give livet en hånd
Den største gave af alle
Vi kan ikke fortsætte
Med at bilde os ind
At nogen derude Snart vil skabe forandring
Vi er alle en del af Guds store familie
Og sandheden er Vi har kun brug for kærlighed
Vi er verden
Vi er børnene
Det er os, der skaber en lysere fremtid
Så lad os begynde at give
Det er et valg, vi tager
Det er vores egne liv, vi redder
Ja, vi kan skabe en bedre verden
Bare dig og mig
Send dem dit hjerte
Så de ved, nogen tænker på dem
Og deres liv vil blive stærkere og frie
Som Gud har vist os det
Ved at forvandle sten til brød
Så vi må alle give en hjælpende hånd
Vi er verden
Vi er børnene
Det er os, der skaber en lysere fremtid
Så lad os begynde at give
Det er et valg, vi træffer
Det er vores egne liv, vi redder
Ja, vi kan skabe en bedre verden
Bare dig og mig
Når du er nede
Og alt håb synes ude
Må du bevare troen på
At håbet aldrig er ude
Lad os indse
At der kun kommer forandring
Når vi står sammen
Vi er verden
Vi er børnene
Det er os, der skaber en lysere fremtid
Så lad os begynde at give
Det er et valg, vi træffer
Det er vores egne liv, vi redder
Ja, vi kan skabe en bedre verden
Bare dig og mig
Det er et valg, vi træffer
Det er vores egne liv, vi redder
Ja, vi kan skabe en bedre verden
Bare dig og mig
Tekster af: Jesper Sodemann