Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Після цього вечора все зміниться.
Усе!
Деякі митці, деякі люди, деякі особистості.
Нинішній вечір буде одним з найнереальніших вечорів.
Я радий, що в мене хороше місце, не хочу нічого пропустити.
Ти дуже вчасно.
-Гей. -Брюсе, Лайонеле. Усе добре?
Добре. Так.
Брюсе. Смоукі теж тут.
З новим роком, сонце.
Стіве!
Найвидатніші виконавці покоління об'єдналися.
З усім нашим его,
з усім нашим талантом.
Щоб урятувати людські життя.
Мабуть, мені це сниться.
Добре, народе.
Привіт.
Але в нас був лише один вечір.
Вони не повернуться завтра.
Ось що ми зробимо.
Було багато людей, шуму. Люди не знали, що ми робитимемо.
Люди були в захваті від незвичайності того вечора.
Не було нічого хаотичнішого,
ніж спроба зібрати цей творчий згусток енергії.
У той вечір творилася історія.
Раз, два.
Запишімо це.
Ну що ж, почнімо!
Легенди рок-музики.
Найкрутіші суперзірки.
Ви готові мене слухати?
Це унікальна молода співачка.
Найкрутіші суперзірки сучасного світу музики.
НАЙВИДАТНІША НІЧ В ІСТОРІЇ ПОПМУЗИКИ
Іду.
Ну, я готовий.
ЛАЙОНЕЛ РІЧІ
Добре.
Поїхали!
Поверну вас у минуле, наскільки дозволить пам'ять.
На початку 80-х я покинув «Коммодорес».
Кен Крейґен, мій новий менеджер,
сказав: «По-перше, твої пісні відоміші за тебе,
ми покажемо твоє обличчя поруч з усіма цими чудовими піснями».
Містер Лайонел Річі.
Виходив мій сольний альбом і таке інше,
і кар'єра йшла вгору.
Я сова,
тому все в моєму житті відбувалося після першої години ночі.
Одного вечора мені подзвонив Кен.
Цей дзвінок змінив усе.
23 ГРУДНЯ 1984 РОКУ
Кен Крейґен керував компанією з пошуку талантів.
У нього була блискуча репутація.
Кен Крейґен!
Кен був суперзіркою.
Такою ж суперзіркою, як виконавці,
тільки в музичному бізнесі.
Одного ранку була незапланована зустріч. Ми зайшли, і нас зустрів Гаррі Белафонте.
Від нього подих перехоплює.
Це голлівудська еліта.
Він легендарний.
Я лише знала, що мало статися щось визначне.
РІВНІ ПРАВА
Гаррі Белафонте був високопоставленим держдіячем.
Він пішов у політику, будучи актором і співаком.
Він усе ще цим займався,
але здебільшого ми дивилися на нього як на знакову фігуру.
Він мав соціальний вплив.
Ми віримо, що митці відіграють цінну роль у будь-якому суспільстві,
бо саме митці відкривають суспільство суспільству.
Гаррі Белафонте вважав,
що потрібно висвітлювати проблеми бідності у світі,
особливо в Африці.
Уже деякий час доходять звіти
про черговий голод у Африці, цього разу в Ефіопії.
Але з усім іншим, що зараз відбувається,
часто цим звітам не надають великого значення.
Люди, що голодували в Африці,
були від нас дуже далеко.
Це було просто щось, що показували в рекламі чи документальних фільмах.
Ця мати та дитина, яку вона народила два місяці тому,
лежать оповиті смертю.
Голодна дитина помирає тихо.
В Африці вони помирають тисячами.
Як можна дивитися на цю непереборну силу
потреб і голоду?
Треба щось робити.
Белафонте сказав: «Даймо концерт»,
а Боб Ґелдоф уже записав сингл для Band Aid десь місяць тому.
Я сказав: «Гаррі, візьмімо ідею, яку нам уже дав Боб,
і залучімо найбільших зірок Америки».
Крейґен сказав: «Щойно розмовляв з Гаррі Белафонте,
і він, по суті, сказав: "Ти мені потрібен"».
НАГОДУЙ СВІТ
Гаррі сказав: «Білі рятують чорних.
А чорні не рятують чорних.
Це проблема.
Ми маємо врятувати наших людей від голоду».
Він намагався залучити нас, молодшу групу,
до того, що відбувалося в Африці.
Я сказав: «Звісно».
Не те щоб у мене було мало роботи.
Я мав вести церемонію «Американської музичної премії».
Тоді тільки отримав запрошення.
Я збирався поїхати у великий сольний тур.
Напевно я знав лише те, що треба залучити Квінсі,
бо він майстерний оркестрант.
Він успішний виконавець,
але більше відомий як продюсер і композитор,
який працював з усіма: від Луї Армстронга до Френка Сінатри,
Літл Річарда і Пола Саймона, Даяни Росс і Майкла Джексона.
Містер Квінсі Джонс.
У той час
видатнішого продюсера не було.
Його поважали всі музиканти на планеті.
Я багато про це думав.
Лайонел подзвонив і сказав: «Ходімо».
У цьому справді відчувалася велика потреба,
тоді світ найбільше потребував підтримки.
Так і почалося.
Ми перейшли до очевидного запитання: «Хто це зробить?»
Ми з Лайонелом сіли в його лімузин, у якому був телефон.
Я сказав: «Ти зі Стіві Вандером напишеш пісню».
Ми подзвонили Стіві — не додзвонилися.
Лайонел увесь вечір пробував додзвонитися.
Усі хотіли Стіві Вандера. Хто б не хотів?
У нього вже був цей душевний, епічний, легендарний статус.
Ну і вони були близькі зі Стіві.
Але коли Стіві скаже: «Я передзвоню»,
ти просто чекаєш, поки він не передзвонить у будь-який час.
Він передзвонив, я дав Квінсі телефон.
Він каже: «Завтра зустрінусь з Майклом.
Розповім і спитаю, що він думає».
Людина, чий альбом Thriller щойно став найбільш продаваним альбомом,
отримала більше номінацій «Ґреммі», ніж будь-хто в історії.
Майкл Джексон — людина 80-х.
Пані та панове, Майкл Джексон.
Ми з Майклом дружили ще до кам'яного віку.
Ми виросли в «Мотауні»
та, як солісти груп «Коммодорес» і «Джексонс», одразу подружилися.
Я над цим працював.
Ти ховався. Ось що ти робив.
Коли він навчився водити, мій дім був першим, куди він поїхав.
Але він не міг їхати автострадою, бо до смерті її боявся,
тож знав усі провулки на світі, які вели до мого дому.
Але Стіві мені не передзвонював,
і ми з Майклом мали почати писати без Стіві.
Я сказав Майклу: «Я можу написати пісню сам.
Ти можеш написати пісню сам.
Але якщо ми зробимо це з Квінсі Джонсом,
вона має бути крутезною».
Тоді я вперше був у будинку Джексона.
Тоді ти їдеш у Вегас, так?
Я зрозумів, що ми нічого не писали разом
і ніколи не проводили час разом.
-Вирішувати тобі. -Байдуже.
Є вибір.
Це команда «Сонні і Шер».
Тут я зрозумів, що він не вміє грати. Він наспівував кожну партію,
касету за касетою…
Тобто це були його співи, накладені один на одного.
Це було неймовірно.
Треба було одразу визначити, яку пісню ми хочемо.
Щось таке? Чи щось більше схоже на гімн?
Ні. Це не те, що ми шукали.
Ось воно. Ось шаблон.
Шаблон є. А що буде зверху?
Ми перебирали різні пісні, вони всі були просто посередніми.
Він сказав: «А де щось круте?»
Він називав мене Лайон-ель. «Лайон-елю, глянь-но…»
Шимпанзе Баблз. Я не хочу тримати шимпанзе.
А в той час унизу була якась сутичка.
«Замовкни».
«Замовкни!»
«Що відбувається на кухні, Майкле?»
Він каже: «Птах майна б'ється із собакою».
Птах розмовляє, а пес злиться на нього.
Тимчасом мені хтось дзвонить.
«Надіслали сценарій для "Американської музичної премії"».
Майкл працював над своїми піснями, ми до цього ставились несерйозно, час ще був.
Є способи зробити це все більшим і більшим з точки зору того, що це може спричинити.
У нас не було ні пісні, ні дати,
але оскільки в нас були Стіві, Лайонел, Майкл і Квінсі,
Кен зрозумів, це вибухова суміш — могли подзвонити будь-кому.
Це було б епічно.
Тоді в нас не було технологій.
У нас не було телефонів.
Усе було не так швидко.
На щастя, Кен мав велетенський список контактів.
Я подорожувала з гігантською валізою, забитою «ролодексами».
Я сказав Белафонте: «Не обмежуймось чорними артистами».
Він: «Звісно. Слушно».
Я: «Я представляю Кенні Роджерса, він залюбки це зробить».
Кенні Роджерс був великою рибою.
Ми запитали інших виконавців, які були у списку,
таких як Кім Карнс і Ліндсі Бекінгем,
але у виконавців усе розплановано на багато місяців наперед.
Усе це логістичний кошмар.
Понеділок. Це «Американська музична премія».
Три гарячі години кантрі, соулу та рок-н-ролу.
Лайонел Річі проведе церемонію наживо в понеділок на 8/7 Central.
Лайонел мав вести «Американську музпремію».
Ми глянули на цю дату і зрозуміли,
що на неї в Лос-Анджелес приїде багато виконавців.
Їхні витрати будуть сплачені, і вона вже в їхніх календарях.
Це був ключовий момент,
я подумала: «Хто прийде на церемонію? Ларрі Кляйн?»
ЛАРРІ КЛЯЙН
Тоді «Американська музична премія» була офігіти якою великою подією.
Запросили Даяну Росс і «Холл і Оутс».
Я замовив цих людей. А ще Прінса, Мадонну і Сінді Лопер.
Я шукаю «Холл і Оутс».
Подзвонив Кен Крейґен.
Сказав: «Я хочу зібрати групу суперзірок,
якомога більше людей, щоб записати пісню».
Але щоб зібрати цих людей у кімнаті для запису,
це мало бути у вечір премії.
Вибору не було.
СІЧЕНЬ 1985 РОКУ
Залишалося менше ніж місяць.
Ми дивилися на вершини хіт-парадів. Думали: «Хто продасть більше платівок?»
Будь ласка, вітайте його Королівську негідність, Прінса!
Прінс був із тих, кого вони дуже хотіли.
Він мав Purple Rain.
Що ти хочеш побачити в цьому фільмі?
Прінса.
А конкретніше?
Прінса.
-Іще щось? -Прінса.
Прінс був закоханий у Шейлу І.
Шейла І.!
Вона була його перкусіоністкою,
а ще вона чудово співала.
Нам треба було всього потроху.
Стів Перрі, соліст «Джорні», посів третє місце із синглом.
Я хотіла Мадонну.
Material Girl і все, що вона робила,
привернули б зовсім іншу аудиторію,
але Кен хотів Сінді.
Ми посварилися через це.
Покажи мою ляльку Барбі.
Я відчувала, що це важлива річ.
Я вірю, що рок-н-рол може врятувати світ.
СІНДІ ЛОПЕР
Хоч спробуємо.
Наступний мій важливий крок — рішення запросити Спрінгстіна.
Гаразд. Цей стілець?
Добре.
У 1985 році я був на вершині світу.
БРЮС СПРІНГСТІН
Ми були популярні, і в нас був чудовий тур.
Спрінгстін був успішним, але він не їхав на премію.
Ми подзвонили менеджеру Спрінгстіна, Джону Ландау,
і він сказав мені: «Його тур закінчиться напередодні ввечері.
Він не літає на другий день після концерту.
Я з ним поговорю, а там побачимо».
Допомога голодуючим — це важливо. Я знав, що про це не говорили,
а ти завжди сидиш і думаєш: «Що я можу із цим зробити?»
Це було зарано.
Зазвичай я б цього не зробив, але це здавалося чимось важливим.
А потім: «Брюс Спрінгстін є.
Тепер дзвони Бобу Ділану».
Це був Боб Ділан.
Він виконував Blowin' in the Wind. Коли він не був легендою?
Боб Ділан був відомий як свідомий музикант.
Він підійшов би більше, ніж будь-хто,
але середина 80-х була для нього не найкращим періодом.
Але він Боб Ділан.
Він — загадка.
Коли Боб Ділан і Брюс Спрінгстін погодилися,
був просто список бажань.
Я знаю, що Девід Берн був недоступний.
«Ван Хален» були недоступні, бо були в турі.
Я хотіла Бетт Мідлер,
Дена Екройда.
Я дізнався про це так: Майкл подзвонив мені
і сказав, що планує організувати великий захід.
Спитав, чи хочу взяти участь. Я не знав про те, що відбувається в Африці,
але тоді все, що робив Майкл, ставало золотом, тож, звісно, я не вагався.
ПРОЄКТ «ЕФІОПІЯ»
У нас найкрасивіші виконавці у світі.
Був би жах, якби спродюсували запис із такою командою,
і невдало, бо не було правильної пісні.
Команда є, тепер потрібна пісня.
18.01.1985 10 ДНІВ ДО ЗАПИСУ
Ми з Майклом думали, що в нас є купа часу.
Займалися фігнею.
Дзвонить Крейґен.
Я майже не сплю. Я в захваті від проєкту.
«Ну…» — сказав,
«Багато людей чекає цієї пісні.
Не лише ви четверо».
Боже мій.
Сказав: «Гадаю, є Біллі Джоел.
І ще Віллі.
Ще є Тіна, Г'юї Льюїс, Пол Саймон, Даяна Росс, Рей Чарльз».
Перелічував і перелічував.
«І ми зробимо це у вечір вручення "Американської музичної премії"».
«Що ти таке кажеш?»
А потім приходить Квінсі.
Так. Починається.
Квінсі дуже тихо сказав: «Мені потрібна пісня».
Спробуйте зрозуміти серйозність ситуації.
«Американська музична премія» наступного тижня,
а у Квінсі, по суті, нема роботи,
доки в нас не буде пісні.
Не знаю, як це потім сталося. Ми були просто одержимі.
Пропонували все підряд, що могло б підійти.
Я придумав кілька акордів.
Майкл такий: «Ого».
Добре.
Зверху…
Магія.
Тепер у нас є шаблон з бурмотінням
і без слів.
We Are the World. Мабуть, це Майкл сказав.
«Ми діти».
«Ми» що? «Ми…»
«Ми робимо його яскравішим…»
Краєм ока…
бачу, як падають платівки.
І чую…
Якого біса? Що це в біса таке? Що…
Дивлюся через плече.
А там велетенська чортова змія.
А Майкл каже: «Ось він де, Лайон-еле. Господи».
Він загубив змію в кімнаті.
Каже: «Він почув спів, Лайон-еле, і захотів познайомитися з тобою.
Хоче з тобою привітатися».
Та це ж… Треба тікати звідси!
Я кричу, наче це вже кінець.
Я бачив фільм жахів, для мого брата це погано скінчилося.
19.01.1985 9 ДНІВ ДО ЗАПИСУ
Це був дуже напружений підхід до запису,
і місце було дуже важливим.
Документ дуже конфіденційний.
Найшкідливішим буде видати місце, де ми це зробимо.
Ми обстежили кожну студію в Лос-Анджелесі,
і в студії A&M було все.
Чудове розташування. Надзвичайний звук.
Вибрали.
Якщо це стане публічним, якщо про це дізнається преса,
це може знищити проєкт.
Коли під'їде Прінс, Майкл Джексон чи Боб Ділан
і побачать натовп,
вони ніколи не зайдуть.
Крейґен дуже хвилювався через витік інформації.
Вони дуже за це переживали.
Про цю подію вже витекло багато інформації,
і це лише все ускладнило.
Відстежили, звідки був витік?
-Внутрішній. Треба бути обережними. -Тут?
Це була найбільша в місті попмузична подія,
тож усе в таємниці було не втримати.
20.01.1985 8 ДНІВ ДО ЗАПИСУ
Ми з Майклом закінчили писати пісню і нарешті передали її Квінсі.
Чи йому сподобалась? Перше запитання.
Господи боже.
Я слухав її вдома і був у повному шоці.
От серйозно. Вона дуже підходить.
Я був такий щасливий. Типу «Дякую, Боже!» Розумієте?
Сподобалась. Добре.
Тепер треба було записати демоверсію,
щоб решта виконавців знала, як звучить ця пісня.
Інша.
Мене звати Умберто Ґатіка.
Мене попросили бути інженером звукозапису,
відповідальним за весь проєкт Квінсі Джонса.
Слухаю.
Алло.
Як справи, Луї?
Та ну, ти жартуєш?
Ну, в нас тут Майкл і Лайонел.
Ми готуємося записати доріжку, записати основу.
Раз, два, три…
Ідея полягала в тому, щоб зробити щось просте,
бо суть була у співі,
у тому, що ці голоси привнесуть у цю пісню.
Вибач, ще разок.
«Це правда, ми зробимо день кращим». Клас!
Тут так просилося «яскравішим».
З новим словом можна викликати сильніші почуття.
-Думаєш? -Так.
Прямо посеред сеансу заходить
Стіві.
Він думав, що ми пишемо пісню.
Квінсі сказав: «Я поговорю з ним»,
вивів його в коридор і сказав, що ми вже її дописали.
Що ми вже записували демо.
Звісно, Стіві сказав: «О, добре».
Видно було шок: «Чому мені ніхто не сказав?»
Ну, ми казали. Три тижні до того.
Але в той момент пісня була майже готова.
Завтра треба надіслати нотні листи, листи й усі касети виконавцям.
-Можна в понеділок? -Авжеж.
Я маю забрати касету до завтра. Це не обговорюється.
24.01.1985 4 ДНІ ДО ЗАПИСУ
У мене стос із 50 касет, які треба було надіслати менеджерам.
Деякі з них — безпосередньо виконавцям.
Цікавий був час.
У нас був перший хітовий альбом,
а тоді я отримав касету, пісню та запрошення.
Г'ЮЇ ЛЬЮЇС
Я відтворив демо в машині.
Я ніколи не бачився з Лайонелом чи Майклом, тож це було чудове запрошення.
І тоді я подумав: «О так, це буде хіт».
Пам'ятаю, як дізнався про це. Лайонел подзвонив. Він був моїм другом.
Мені цього було достатньо.
Мене не треба було вмовляти абощо.
Офіс Квінсі надіслав мені копію.
Я кілька разів слухав пісню, і в неї точно був незабутній приспів.
Коли вперше почув, подумав: вона універсальна,
як і має бути музика, що містить стільки голосів.
Я сказав: «Добре, це круто».
У надісланому листі один рядок був затемнений.
Ось де це було.
Там написано: «Студія A&M».
Кен сказав: «Ні, нікому не кажи, що це там».
Йому не було потреби розповідати мені деталі.
Я, як і багато моїх знайомих виконавців, нічого не запам'ятовую.
Квінсі подзвонив мені
й сказав: «Ми запишемо нову пісню, але я хочу, щоб ти керував голосами».
Він сказав: «Приходь. Я хочу поговорити. У нас обмаль часу».
Ми з Квінсі познайомилися в 1973 році.
Я був білим хлопцем, що виріс у чорній церкві.
Квінсі чув аранжування, які я зробив для Сари Воган,
і запросив мене до себе додому.
Підходить до вхідних дверей, дивиться і каже:
«Ти не білий».
Так ми й почали знайомство.
Ми, як артисти, полюбили одне одного й стали друзями,
але Квінсі був головним.
26 СІЧНЯ 1985 РОКУ
2 ДНІ ДО ЗАПИСУ
Ми опинилися в мене вдома. Там був Том Бейлер з Квінсі.
Вони сиділи в моїй вітальні.
Розклали карточки.
На підлозі лежали імена всіх виконавців.
Ми мали обговорити процес аранжування голосів.
Треба було вибрати, хто виконуватиме соло,
які співатимуть лише пів рядка.
Вони мали підходити під твій голос, твій стиль, твою тональність.
Я почав слухати кожного виконавця, який мав співати соло…
шукаючи відмінності, контрасти.
У Боса брудне звучання.
Потім я подумав про Кенні Лоґґінса.
У Кенні чисте звучання,
що було ідеально після Спрінгстіна.
Бейлер вивчав вокальний діапазон людей,
щоб переконатися, що їм буде комфортно співати те,
що вони мали співати.
Я вже працював з Тіною,
тому поставив її дуже низько, бо в неї такий теплий голос.
А потім ішов Стів Перрі.
Його діапазон… Він електризує в тому місці.
Сінді. У неї потужний голос.
Навіть у Girls Wanna Have Fun.
Боже, я люблю Г'юї,
але не кожен виконавець мав співати соло.
Крім того, він хвилювався, з ким вони стоятимуть поруч,
і це призвело до цікавих дискусій
про те, як об'єднати людей.
Я подумав, що краще, щоб усі заходили по одному, ішли в кабінку і співали.
Квінсі каже: «Ні. Ми будемо тут наступні три тижні.
Ми поставимо в кімнаті всі мікрофони в коло.
Усі співатимуть, дивлячись один на одного».
Дехто з цих артистів завдає клопоту.
Серед виконавців були баламути.
Сінді Лопер була такою.
Ще один — Стіві Вандер.
Я не боюся, але це просто непередбачувано.
Квінсі сказав: «Почнімо з початку. Що буде, коли вони прийдуть у студію?»
Ми мали впоратися з тими, хто прийде,
і ми не хотіли простоїв. Це мало бути безперебійно,
бо якби ми зупинилися хоч на хвилину, був би хаос.
Я дивився на ці імена. Чудові виконавці.
І моє ім'я серед них.
Що я роблю? Що…
Що, бляха-муха, я тут роблю?
Це лякає.
І раптом…
настав час.
28 СІЧНЯ 1985-ГО
ДЕНЬ ЗАПИСУ
Я була у «Шрайн Аудиторіум»,
коли рано-вранці приїхав Лайонел.
Твій артист веде найбільше шоу в прайм-тайм на кабельному ТБ,
коли воно було головною подією.
Ми дуже хвилювалися за Лайонела.
Скажу вам так: там більше слів, ніж я коли-небудь говорив.
Але це весело. Дуже весело.
Це завжди цікаве шоу, і я з нетерпінням чекаю на нього. Якщо не засну!
Але ми також мали підготувати студію.
Мене попросили безплатно помогти з освітленням.
Я зміг залучити до допомоги друзів з індустрії освітлення
і безкоштовно отримав обладнання.
Чесно кажучи, гадаю, навіть вони не знали, хто насправді прийде.
Було багато запитань про артистів, які не прийшли на церемонію премії.
Мені подзвонив Квінсі Джонс.
Він сказав: «Завтра ввечері будеш у Лос-Анджелесі».
А я: «Ні, не буду. Я буду в Лас-Вегасі».
Стіві був у Філадельфії о 14:00 у день заходу.
Побачимося влітку.
Брюс Спрінгстін щойно завершив свій тур у Баффало.
Я чув, яка там була погода.
Ми нервувалися.
СКАСОВАНО
ШРАЙН АУДИТОРІУМ
Я усвідомив, що не мав контролю над тим, що відбувається.
У той вечір я просто… плив.
Привіт, я Лайонел Річі.
Ми знову в «Шрайн Аудиторіум» у Лос-Анджелесі, Каліфорнія.
І це «Американська музична премія»!
Обережно. Сьогодні буде запальний вечір!
Того вечора Лайонел мав свої обов'язки ведучого.
Він лідер шоу.
Після цього вечора нічого не буде як раніше.
Він двічі виступав
і завоював нагороди.
Лайонел Річі!
-Лайонел Річі. -Hello.
Того вечора, я був ведучим і ще й отримав шість нагород.
Я забув, що тут працюю.
За лаштунками він говорив про We Are the World.
Але є 30 секунд. Знову треба на сцену.
У 1984 році вона почала сольну кар'єру
з новим альбомом The Glamorous Life.
Зустрічайте Шейлу І.!
У той час я була в турі Purple Rain.
Він був безперервним.
Коли я приїхала на церемонію, я вже була сама не своя.
Співайте!
І я до біса сильно нервувалася.
Я дивлюся на аудиторію, а це неправильно.
ШЕЙЛА І.
Бо дивишся на перші п'ять рядів і думаєш: «Боже мій!»
Ну-бо, співайте!
Пам'ятаю, Лайонел сказав мені: «Після церемонії
всі співатимуть цю пісню, і я хочу, щоб ти заспівала один із куплетів».
І я така: «Та без питань».
Лайонел сподівався, що Прінс теж заспіває куплет.
Я сказала: «Круто, але він зробить це у свій час».
А тепер подивимося, яка платівка стане улюбленим чорним синглом.
Номінанти: Прінс — When Doves Cry, Майкл Джексон — Thriller.
У кількох категоріях був Прінс проти Майкла.
Суперництво було серйозним.
Було б чудово, якби Майкл і Прінс співали разом.
Це була б чудова заява, що навіть ці двоє хлопців
можуть об'єднатися заради порятунку життя.
When Doves Cry, Прінс.
Охоронця Прінса звали Чик,
і Чик був страшніший за пекло.
Він був справжнім велетнем.
Коли Прінс вигравав нагороду, Чик виходив з ним на сцену.
Ніхто б не напав на нього на сцені!
Може, зараз усе по-іншому.
Божевілля!
Прінс отримав великі нагороди. Майкл ні. Його там не було.
Він був у студії A&M, займався своєю справою.
-Майкле? -Так?
«Ми робимо вибір. Ми рятуємо власне життя».
Можеш пропустити цей рядок із приспіву?
Пропустити «Ми робимо вибір»? А принесете слова пісні?
Я його пропущу, але можу забути.
Першим, хто тут з'явився, був Майкл Джексон.
Ми поставили його посеред кімнати. У нас був мікрофон С12.
Ну що, спробуємо?
Записуємо.
Він відчував,
що добре поєднався з музикою.
Може, збалансуємося, перш ніж він співатиме?
-Без доріжки? -Авжеж.
Я тут регулював світло,
а Майкл Джексон слухав
і раптом заспівав.
Це найдивовижніший голос, який я чув у своєму житті.
Вибачте.
Я не казав «кращим». Постійно співав «яскравішим».
Забув.
Коли Квінсі попросив мене написати цю пісню
про голод у світі,
я вклав у неї серце і душу.
Так важко щось сказати,
мені набагато легше говорити через пісню.
Це моя заява.
Квінсі, як гадаєш…
Тобто…
Мені співати «Ти і я» чи «Я і ти» в кінці?
-Я за «Ти і я». -Добре.
-Це душевніше. -Так, душевніше.
-Так. -Кантрі.
-Так. Кантрі. -Класно. Так і має бути.
Цікаво, що Майкл
спочатку хотів лише написати пісню.
Спочатку Майкл не хотів співати чи зніматися.
Він подумав, що це занадто.
Я вмовив Майкла взяти участь у цій справі.
Це була б одна з найбільших помилок, якби він не з'явився.
Але він був там. Брав активну участь.
Як це звучить?
Чудово, друже.
Неймовірно, Майку.
Попереду захоплюючі виступи Тіни Тернер, Сінді Лопер та Прінса.
Кенні Крейґен був на шоу, у першому ряду, і щоразу, коли йшла реклама,
Кенні підривався з місця і біг за куліси.
Залишайтеся на своїх місцях, дорогенькі.
Я підійшов до нього і сказав: «У нас тут одна ситуація».
Сінді Лопер.
За лаштунками до мене підійшла Сінді Лопер і сказала: «Мій хлопець чув пісню.
Я не зможу прийти, бо він не думає, що це хіт».
Ну, ніхто не знав.
Це була група чудових людей,
але я була настільки втомлена.
Оце так рік, скажіть?
А після виступу подумала: «Гаразд, просто піди туди».
Я сказав: «Сінді, дуже важливо, щоб ти ухвалила правильне рішення.
Не пропусти сьогодні сесію».
Оце так вечір!
Я сказав виконавцям: «Не тусіть тут.
Їдьте до студії A&M».
Розповісте, що думаєте про сьогоднішній запис пісні?
Я не знаю, що відбувається. Квінсі гризе нігті,
і я хочу піти туди й дізнатися.
-Так. -А назву?
We Are the World.
Ходять чутки, що можуть бути залучені Прінс і Джеймс Браун.
-Без коментарів. -Чому?
-Мені не можна про це говорити. -Треба продовжувати.
-Дуже дякую. -Дякую.
Коли я вийшов з церемонії, я знав, що мене чекає машина.
І тоді ми приїхали туди.
Я й гадки не мав, хто там буде.
Я нічого не знала про проєкт, поки не приїхала у Лос-Анджелес.
Люди дуже цінують Квінсі,
і коли він створює проєкт, у ньому варто брати участь.
Майже все було готове.
Квінсі попросив у мене аркуш паперу і вирішив написати найкращий рядок.
«Залиште его за дверима».
Мені пощастило бути одним з операторів,
але я був лише новачком. Я переїхав сюди три роки до того.
Продюсер сказав: «Виходь уперед. Вони скоро почнуть прибувати».
Питання було в тому, хто мав з'явитися.
Їде Кенні Роджерс.
Коли я приїхав у студію,
я зрозумів, що там була еліта попмузики того часу.
-Заїжджає Рей Чарльз. -Боже!
-Бетт Мідлер? -Наче.
-Це Крісті Брінклі. Боже! -Хтось бачить Біллі Джоела?
Це було приголомшливо.
Ми спілкувалися по раціях.
Хто їхав? Хто там був? Хто приїхав?
Кім Карнес щойно приїхала.
Цей тип зупиняється через дорогу. На старому Понтіаку GTO.
Виходить. А це Брюс Спрінгстін. Я кажу: «Овва, усе серйозно».
Це Рей. Це справді він.
Наче статуя Свободи прийшла.
У мене Даяна Росс викликала подив. «У нас тут зовсім інший рівень».
Мені здавалося, що я уві сні.
Для мене всі були легендами.
Боб Ділан? Здається, я привіталася і пішла геть, бо злякалася.
До студії нікого не пускали, окрім самих виконавців,
тому помічників не було.
А потім ми спілкувалися одне з одним,
і це було справді круто.
Бути поруч з такою групою людей було збуджуюче.
Я почувалася наче голою. Хвилювалася.
Я знала Біллі Джоела, тож пішла до нього.
Усі відчули магію.
Усі, кого можна згадати з шоубізнесу того часу,
були в тій студії.
Ми були на платформі.
Пол на нижній сходинці дивиться вгору
й каже: «Ого. Якщо сюди впаде бомба, Джон Денвер знову буде на вершині».
ЗАЛИШТЕ ЕГО ЗА ДВЕРИМА
Гарно. Це так гарно.
Ми відчували, у приміщенні панувала неймовірна енергія.
Рей і Віллі будуть співати.
Але водночас було відчутно тихий гул конкуренції.
Его досі були там. Не будемо вдавати, що їх не було.
Знаменитості можуть бути впертими,
коли їх оточують менеджери, агенти та команди гримерів,
але там вони такими не були.
Найбільших зірок музики це обеззброювало.
Вони здавалися майже невпевненими.
Це нагадувало перший день у дитсадку.
Добре, народе.
Можна всі відійдуть, щоб ми могли…
Будь ласка.
Привіт.
Слухайте. Люди.
Квінсі довелося згрупувати всіх тих дітей.
Спершу познайомтеся з Бобом Ґелдофом,
він надихнув нас на це.
Це людина, яка стоїть за Band Aid.
Він щойно повернувся з Ефіопії і хоче вам дещо сказати.
Ой, справді?
Ну, можливо,
щоб налаштувати вас на настрій пісні, яку ви співатимете,
і яка, сподіваюсь, урятує мільйони життів,
варто не забувати, що ціна життя цього року —
це шматок пластику шириною 18 сантиметрів з отвором посередині.
Не знаю, чи можемо ми уявити ситуацію.
А ситуація така, що нема й води.
У деяких таборах можна побачити 15 мішків борошна на 27 500 людей,
а в повітрі літає менінгіт, малярія і черевний тиф.
І видно трупи, що лежать пліч-о-пліч.
І саме для цього ми тут,
і, мабуть, тому ми всі тут.
Не хочу нікого засмучувати,
але, можливо, це найкраще — показати через пісню,
що ви відчуваєте і чому ви сьогодні тут.
Дякую всім, і сподіваймося, що це спрацює.
Квінсі такий кмітливий.
Він використав промову Ґелдофа, щоб зосередити людей на проблемі.
«Ми тут гарно проводимо час, але я хочу, щоб ви вклали в пісню свої почуття».
Я щойно співала на «Американській музпремії».
Усі чудово проводили час,
а коли він пояснив, чому ми насправді тут,
реакція була така: «Овва».
Ми співатимемо тут окремо в унісон,
окремо бек-вокал, щоб не мучитись з бек-вокалом у кімнаті.
Спершу я б хотів почути основну партію до приспівів, гаразд?
Можна чотири такти без тебе, без треку?
А капулько!
Один, два…
Прошу, зачекайте.
Якщо можна, відбивайте такт руками, а не ногами.
Занадто багато стукоту ніг по платформі.
Напруга була через те, що в нас не було багато часу.
Ми мали співати дуже синхронізовано. Треба було рухатися.
Ще раз, будь ласка.
Ми мали вивчити пісню
треба було її відрепетирувати, поспівати. Якось так.
Ми, як продюсерська група, відчували відповідальність,
бо все мало бути зроблено, коли б ми відпустили Спрінгстіна
і всіх інших додому.
Лише одна ніч,
щоб усе зробити.
Так, а зараз проспіваємо це до кінця,
і в тій же октаві, що й Майкл.
Хто не може співати так високо, не співайте.
Лише високі голоси. Без інших октав у цій партії.
Нижчі октави пізніше.
Тож якщо комусь зависоко, можете перепочити,
потім до вас повернемося і запишемо. Гаразд?
Спочатку відтворимо це,
а тоді почнемо працювати, гаразд?
Можеш відтворити, Уме?
У всіх є навушники…
Боб Ділан сам знає,
що він не такий співак, як Стіві Вандер.
Тож Ділану, мабуть, було дискомфортніше, ніж будь-кому іншому.
-Ще чути спів на октаву нижче. -Так.
У цьому дублі не можна зробити різні октави.
-Це лише для них? -Га?
-Лише для них? -Так.
Деякі казали: «Це не в моєму діапазоні».
-А ти? -Не можу.
Не можеш, так?
Якщо це було за межами твого діапазону, ти думав:
«Може, заспіваю бек-вокал», але вони цього не хотіли.
Їм потрібен був сильний унісон.
У співаків є старий вислів: «Ганьбись тихо».
Співай, поки це у твоєму діапазоні. А як уже ні — зупинися.
Стільки голосів. Твого не бракуватиме.
Раз, два, три.
У кімнаті було десь 60–70 людей.
Ставало задушно.
Мої ліхтарі були великими вогнедишними інструментами на 5000 Вт,
тож ставало дуже тепло.
І це додало напруги.
У нас були освітлювачі та чотири оператори.
Треба було бути дуже обережними, щоб не заплутати кабелі,
та ще й бути тихими.
-Хлопці, говоріть тихіше. -Тихіше.
Припиніть шуміти під час записів.
Ми знімаємо кліп
і одночасно складаємо пісню.
Чи може щось піти не так? Авжеж!
Ми робили все експромтом.
Час ішов.
Квінсі непокоїла загальна картина.
Моя робота полягала в тому, щоб вирішувати конфлікти у студії.
Може, змінити…
Має бути «яскравішим».
Здається, співали «яскравішим».
-Це «яскравішим»? -Ні. «Кращим, яскравішим».
Я не хочу ускладнювати.
«Кращим» чи «яскравішим»? Усіх тягне до «яскравішим», так?
Лайонел Річі всіх об'єднував.
Я обходжу кожну групку, придушую конфлікти.
Він був на адреналіні.
Він був повним енергії, як і завжди.
У нього було багато історій. «Зробімо це». «Слухайте, що скажу». Він смішив людей.
Він просто спрямовував усіх у правильне русло.
Один рядок, який не можна казати в житті.
«Я не впевнений. Що ти думаєш?»
«Кращим» промовистіше.
У нас було 47 виконавців.
Якщо ви так скажете, у вас буде 47 різних версій We Are the World.
Моя робота полягала в тому,
щоб за жодних обставин ми не відхилялися від задуманого.
Що ти робиш?
Що це таке? Що це означає?
Так перекладається We Are the World.
Стіві сказав: «Гадаю, треба додати в пісню трохи суахілі.
Треба заспівати…»
-Якою мовою? -Суахілі.
Гаразд, дуже дякую.
Раз, два, три, чотири.
Якщо ми це зробимо, закінчиться час, а якщо це станеться, буде погано.
Я був у кутку кімнати поруч із Вейлоном Дженнінгсом.
Я чув, як він каже: «Жоден добрий старий не співав на суахілі. Думаю, час іти».
І Вейлон виходить.
«З мене досить. Не знаю, що це означає,
але я не співатиму цього». І ми втратили Вейлона.
Ми слухаємо.
Слухаємо.
Вони не говорять суахілі, не треба…
Хтось сказав: «Стіві, у Ефіопії не говорять суахілі».
Були всі передумови до великого лінгвістичного зіткнення.
Гадаю, ти намагаєшся…
Немає сенсу звертатись до тих, хто голодує.
Треба звертатись до людей із грішми.
І, знаєш, це буде…
Одного це приверне і не переконає двох.
-Але які слова співати? -Не знаю, але…
-Як нема слів… -…у них там амхарська.
Проблема, що в нас нема тексту.
-Суть у тому, що… -Пофіг. Що в нас є?
Пам'ятаю, як я стежив за Реєм Чарльзом,
і Рей каже: «Дзвони у дзвінок, Квінсі».
Що означало: «До роботи».
Багато людей стали нетерплячими.
Усі втомилися.
Люди хотіли із цим покінчити,
і, гадаю, саме тут виникло «ша-ла ша-лін-ґей».
Мабуть, Майкл подумав:
«Сюди можна вставити етнічне звучання».
Гей, вибачте.
Секунду.
Чекайте!
Тож ми кажемо: «Це ми й даємо».
Що ми даємо?
Я один із небагатьох, хто сказав би Майклу будь-що.
-Це безглуздо. -«Почнімо віддавати».
Так. «Почнімо віддавати» краще.
Я знав Майкла, відколи йому було десять
і він прийшов на прослуховування в «Мотаун».
У десять років він співав і танцював.
А що ти хочеш?
Майкл — один із найкращих артистів, один з найкращих авторів пісень.
Люди боялися казати: «Ні, цього не треба»
чи «Це звучить погано».
Ти скажи, що означає «ша-ла ша-лін-га»!
Коли ріс у «Мотауні», маєш таке ставлення —
ми всі любимо одне одного.
Усім подобаються слова «Один світ»?
-Так. -Чудово.
-«Один світ». -«Один світ»!
«Один світ, наші діти. Один світ, тож почнімо віддавати».
-Так. -Усі.
Дуже добре. Будь ласка, не міняйте, бо в мене вже слух псується!
Запишімо на плівку!
Якщо можеш, воно там.
Почнімо!
Гаразд, погнали.
Нарешті ми заспівали приспів.
Ви знаєте!
І Квінсі захотів подякувати Гаррі Белафонте.
Пам'ятайте, що все це почав Гаррі Белафонте.
І раптом сталася найдивовижніша річ.
Найбільше там усіх надихав Гаррі Белафонте.
Ел Джерро почав співати пісню Гаррі Белафонте.
І раптом усі її підхопили.
Зізнаюсь чесно, я забагато випив
Тепер я або Рей мусимо тебе везти додому
У перервах
Рей грав іншу версію We Are The World,
госпельну версію типу госпела Georgia on My Mind.
І в цей момент я чую розмову Рея і Стіві.
Рей каже: «Мені треба в туалет»,
а потім Стіві каже: «Я покажу, де він».
Він схопив його за руку, і вони пішли,
і всі сказали, що сліпий справді веде сліпого,
і ми всі розреготалися.
Рибний… бургер. Рибний бургер!
Люди були голодні.
Скоро будуть вафлі.
Курка з вафлями! Соковита курка і вафлі.
Усі замовляли курку з вафлями з «Роско»,
і я не бачив, щоб хтось їв курку краще, ніж Лайонел Річі.
Він обсмокче все до кісточки.
Обсмоктує і кладе їх одна на одну,
тож коли закінчує, у нього всі ці маленькі кістки лежать у купці.
Я сказав: «Ніхто не вміє їсти курку краще за тебе».
Коли настала перерва,
Даяна підійшла до Деріла Голла зі своїми нотами в руках
і сказала: «Деріле, я твоя найбільша фанатка.
Можеш підписати мою музику?»
Ми всі озирнулися і сказали: «Боже святий!»
Щойно вона це зробила, це почало відбуватися по всій кімнаті.
Бачити, як Сінді Лаупер питає Лайонела чи Боса…
Це круто, що вони хотіли взяти один в одного автографи.
А потім вони підходять і питають мене, а я їм: «Мій автограф?»
Типу: «Ого, круто».
Я подзвонила Прінсу, щоб повідомити, як справи.
Сказала: «Тобі варто прийти.
Тут досить круто, і всі тусуються. Ми чудово проводимо час».
Я розмовляв по телефону з Прінсом.
Він був у «Карлос і Чарліс».
Він сказав: «Я зіграю гітарне соло в іншій кімнаті».
А я йому: «Ні, ми всі в одній кімнаті.
Приходь і заспівай».
Він хоче додати гітару.
Але нам просто не потрібна там гітара.
Було пізно, я нетерпляче чекала, коли заспіваю один із куплетів,
а мене питали: «Може, таки зможеш умовити Прінса?»
Я кажу: «Ого, це дивно».
І я почала відчувати, що мене використовують,
бо хочуть, щоб Прінс з'явився,
і, якщо мене триматимуть, може, Прінс прийде.
Певен, вони чекали, коли з'явиться його лімузин.
Але він не з'явився.
Я знала, що він не прийде,
бо було забагато людей, і йому було б незручно.
Я сказала Лайонелу: «Я піду». Вони не хотіли, щоб я заспівала куплет,
і це мене засмутило.
Ми зробили гук і переходили до соло.
Ці два рядки.
Майкл підійшов і сказав: «Прінс не прийде,
тож у нас є вільне місце ще одного соліста.
Кого порекомендуєш?» Я рекомендував Г'юї Льюїса.
У Г'юї Льюїса чудовий сольний голос.
Хтось поплескав мене по плечі. «Квінсі кличе».
Мене привели до Квінсі. «Смердюче, іди сюди. Клич Майкла».
А тоді каже: «Заспівай рядок Г'юї».
Я отримав слова Прінса. Це була велика відповідальність.
-Так! -Можна йти? Ні.
З того моменту я нервувався до нестями.
Гаразд?
Усі партії записані.
Коли ми почали соло,
люди питали: «Чому в нього ця партія?», «Чому в неї ця?»
А відповідь: «Вона в її діапазоні».
Візьми цей рядок. «Зрозуміймо…»
Квінсі сказав мені, з ким я співатиму,
і я сказала: «Віллі Нельсон? Гм. Цікаво».
Я була здивована.
Ми всі зібралися біля рояля, Стіві Вандер грав пісню,
і ми заспівали її акустично.
А по обличчю Стіві Вандера було видно реакцію на різні голоси.
Десь на половині пісні він сказав: «Ого. Стільки зірок».
Перша спроба під акомпанемент рояля.
Тоді ми вперше почули, як вона насправді звучатиме.
Не забуду. Це було неймовірно.
Уперше почути всі ці особистості в одній пісні…
Волосся на спині стає дибки, коли згадую.
Ми наклеїли на підлозі стрічку з іменами,
це була велика буква U.
Вона починалася тут і йшла аж туди.
Пам'ятаю, як перерахував їх, бо я…
«Тут буде троє, тут — двоє».
Я дивлюся на список імен на підлозі
й кажу: «Це буде неймовірно».
Спрінгстін був тут.
Тест. Раз, два.
Я був там.
Майкл тут. Я співав одразу після нього.
Ми тебе прикриємо.
Ти знаєш, що це зі мною?
Це коло було страхітливим колом життя.
Квінсі мав рацію.
Коли приходить твоя черга, ти викладешся на 200 %,
бо на тебе дивиться весь клас.
Було неймовірно бачити
підготовку та вразливість усіх.
Тоді всі були на піку можливостей.
Перед нами є мікрофони,
але, коли буде ваша партія, нахиліться до нього.
А потім, коли вступить інша людина,
чи ви співатимете в дуеті з кимось,
якщо ваша черга — нахиляйтеся.
Не співайте тут, бо ми вас не почуємо.
-Підійти чи нахилитися? -Сюди.
Ні. Навіть якщо ваше ім'я тут…
-Розумієш? -Так.
Це справжній запис. Це просто…
Імена там, а мікрофони тут. Підходьте до мікрофона!
-Готовий. -Скажіть коли.
-Зробімо це. -Готовий.
Можна ще раз? Я зіпсував початок.
Стіві каже, що зіпсував.
Я взяв занизько. Так низько.
Як вам такий бемоль?
Стіві зіпсував. Як таке можливо?
-Це законно? -Ніколи.
Стіві зіпсував усе грайливо, як тільки Стіві й уміє.
Майже навмисно, він грався.
Стіві не нервувався.
Ніколи. Я не псую ноти.
Це моє горло.
Квінсі підвищив голос: «Записувати треба». Накричав на нас.
Будь ласка.
Я ніколи не бачив його таким.
Квінсі, агов!
Квінсі Джонс завжди був дуже спокійним.
Його турбував лише час.
У нас було багато роботи, ще не кінець.
Допомогти?
Важко, у нас ноти далеко.
Я можу допомогти? Ти йди…
А ти…
Це моя партія.
Знаю. Він пропонує помінятися.
Вийде, якщо відійду і заспіваю голосно. Важко співати м'яко.
Була четверта ранку, а вони співали найважливішу партію.
Звісно, ти дратуєшся. Звісно, ти втомлений.
Я дивно перестрибую після своєї мелодії.
У моїй камері вони величезні, бо я прямо під ними.
Простягнеш руку — і торкнешся.
Прямо попереду.
Я був великим фанатом Пола Саймона.
І ось він. Співає мені в обличчя.
Кенні Роджерс, коли бере високу ноту, стискає обличчя.
Я думав: «Боже, він же…»
Я тоді подумав:
«Не віриться, що люди платять мені за зйомки цієї крутизни».
Настала черга Діонн Ворвік, і в нас була невелика технічна проблема.
-Так? -Ти чуєш свій голос?
Так.
Хто вона? Заберіть її звідси.
Технічно тут була паніка.
У нас проблема з шумом під час відтворення.
Якось я сказав: «Що б не було, ми маємо це зробити».
Ми маємо забрати шум, хай там що.
-Він досі там? -Так.
-Гадаєш, це витік? -Може, чийсь мікрофон.
Інші треки вимкнені.
-Тоді цьому нема виправдання. -Так.
З'ясуймо, у чому проблема.
Слід було йти в мою студію.
Я досі чую інший голос.
-Вибач. Для нас це загадка. -Привиди!
-Кому подзвониш? -Мисливцям за привидами!
-Ейкройд у ехокамері. -Ейкройд.
Це трохи напружувало.
Уже немає.
Цього разу ми його знайшли.
Було трохи складно, але ми повернулися до нашого плану, до запису вокалів.
Уже майже ранок, треба бути максимально точними.
Поїхали.
Так.
Тепер черга Ела Джерро. Він робить помилку,
вони кажуть: «Бум» — і починають знову.
Ел Джерро трохи переборщив там.
Що стосується алкоголю.
-Вибач. -Бляха.
Це Віллі.
Ел був цікавим.
Розповім вам дещо смішне про Ела.
Ел хотів відсвяткувати до того, як ми закінчили пісню.
Він казав: «Принеси ще одну пляшку вина. Ми святкуватимемо».
Тож щоразу, коли приносили нову пляшку, я забирав порожню.
Стіві, можна спочатку мелодію?
Дамо тобі відрепетирувати свою партію.
Нам довелося дуже постаратися,
щоб Ел записав партію,
поки він ще пам'ятав, яка партія його.
Так.
Так. Знову можна?
-Просто грай трек. -Будь ласка?
Досить. Хай буде, як було.
Щоразу, як відмотують назад, це займає хвилин 5.
Кожне відмотування напружує все більше.
Що мені робити після Брюса Спрінгстіна?
Що б ви робили? Я тоді вирішив зробити щось приємніше, трохи соулу.
Лоґґінс був неймовірним,
тоді дійшли до Стіва Перрі та Деріла Голла, і ми: «Боже мій».
Супер!
Стів Перрі вміє співати!
Має чудовий голос, чимось схожий на голос Сема Кука.
Дайте ще одну. Дайте хоч іще дві.
Ці хлопці отримують по три чи чотири спроби.
А я в самому кінці, і ще навіть не заспівав свою репліку.
Я переляканий.
Я дивилася, як усі ці люди співали.
І просто намагалася не забувати дихати.
І я сказав Квінсі та Умберто: «Коли хтось знову облажається,
можете продовжувати, щоб ми репетирували наші слова
і бридж?»
Він каже: «Так, гаразд, круто»,
а Майкл, який був поруч зі мною, каже: «Слушно».
Я: «Дякую, Майку».
-Хочеш зараз зробимо бридж? -Хочеш бридж?
-Бридж. Перейдімо до нього. -Бридж.
-Бридж.
Гаразд, усі на бридж.
Гаразд, Г'юї. Твоя черга.
Ти вже готовий іти додому.
На випадок, якщо щось не вийде.
Це був лише один рядок, але в мене буквально тремтіли ноги.
Хочете це з бек-вокалом?
Хочете останній рядок з бек-вокалом?
Прекрасно.
Хочете приєднатися? Ви троє приєднайтеся до неї…
Це було б чудово.
А тоді вони сказали: «Співайте бек-вокалом із Сінді й Кім».
У демо не було партій з бек-вокалом.
Доведеться тут щось вигадувати.
Бек-вокал з 3 голосів
перед Стіві Вандером, Реєм Чарльзом, Кенні Лоґґінсом,
Дерілом Голлом…
Що мені співати?
Це було дуже лячно.
Це я співаю.
-На «стоїмо», так? -Так.
А в тебе що?
У тебе що, Кім?
Якось так?
Я виснажений, щоб щось казати.
Просто співай.
Спробую. Для мене це високо, але я спробую.
Я винен. Це було трохи не в тон. Не занизив.
Я думав, Г'юї йому голову знесе.
У Сінді широкий діапазон, а бідолашний Г'ю боровся за життя —
він так не міг.
Я співав не так, щоб глянути, чи помітять.
Сінді шикарно впоралася із цим рядком, але щось було не так.
Г'ю, послухай. Коли вона співає, на фоні ще щось.
Звучить майже як розмова.
Постійно кажуть: «Що це за шум?» Я думаю: «Що це за шум?»
Відтворіть першу частину іншого, а потім…
Умберто сказав: «На треку стільки шуму.
Що відбувається?»
Мікрофон помирає. Треба замінити.
Ні. Мікрофон чудовий.
-Мікрофон чудовий? -З мікрофоном усе гаразд.
Мікрофон чудовий!
Наче хтось розмовляє.
Сміються, чи щось таке.
Коли ти співаєш.
Не думаю, що це смішно.
Не смійтеся, коли я співаю, бо…
Сінді, у тебе багато браслетів.
О! То в цьому справа.
А, сережки.
Мені це не спало на думку.
Пробачте.
Боже, їх ціла купа.
Треба повністю роздягтись!
Ні. Вибачте.
Ось звідки шум. Ясно.
Ось у чому справа.
Нам потрібна була ця мить сміху, щоб розрядити напругу,
перш ніж ми закінчили цей етап.
Зроби те саме, Г'юї.
Після Майкла.
-Я забагато тягнула? -Ні.
Усе супер.
Є?
Дубль є!
Через те, що я все своє життя присвятила співу,
бути серед тих співаків
і стати частиною їхньої спільноти
було чимось нереальним.
Залишимо для Рея місце?
Так. Він набагато старший за мене.
Залишилися Боб Ділан і Брюс з імпровізаціями.
Квінсі назвав їх серйозними імпровізаціями.
«Тепер у нас серйозні імпровізації».
Тихіше.
Ось він, Боб Ділан.
-Ту перед модуляцією. -Так. Що…
Так, гаразд.
Він легендарний символ
для американців і всього світу…
Тихо. Ми починаємо.
…тож ми очікували, що станеться щось неймовірне.
Гаразд.
Добре. На іншому треку.
Гаразд, просто програйте це багато разів.
Здається, він трохи заплутався. Боб просто не розумів, як він має співати,
чи він має бути схожим на цей хор,
чи більше як Боб Ділан?
Чудово, і класно, що ти підспівуєш хору.
Це єдиний раз, коли ми виконуємо октаву. Це прекрасно.
-Я одразу після «я»? -Після «ти і я».
Ти тут співав разом із хором.
«Ми його діти». Супер.
Квінсі був неймовірним.
-Гаразд. -Прекрасно.
Виробництво цікаве. Слід бути не лише крутим музикантом.
Ти маєш бути психологом.
-Ось із чого він почне. -Стіві. Він може раз увімкнути?
Таємним агентом, який допомагав йому налаштуватися, був Стіві Вандер.
Треба порепетирувати тут.
Стіві неймовірний крутий імітатор.
Стіві заспівав її голосом Ділана.
Стіві може заспівати й список прізвищ.
Коли ти поруч з ним, ти поруч з генієм,
а ще він дуже приємний.
Ось так, Боббі.
Мабуть, мені це сниться, так?
Але в цей момент у кімнаті було багато людей.
Фотографи та інші.
Поруч стільки людей, для Боба було незвично так працювати.
Ось як ми зробимо.
Останній раз повторюю, якщо ви не займаєтеся записом, звільніть кімнату.
А потім залишився Стіві за роялем,
Ділан за мікрофоном і Квінсі на своєму подіумі.
Гаразд, чуваче, зробімо це.
Так!
Супер, усе добре.
-Це було погано. -Кажу тобі, ми це записали.
Це було фантастично.
Якщо ти так кажеш.
Певен, ти знаєш.
Присягаюся, це так. Ідеально.
-Добре. -Ідеально.
Спрінгстін прийшов і сказав: «Чудово, Ділане». Назвав його Діланом.
Я слухав Ділана з дитинства.
Було чудово бачити його там і спілкуватися з ним,
тож це було весело.
«Вибір, який ми робимо»? Ти про цей рядок говориш?
Так.
То це кінець, так?
Це… Ми вже в кінці? Це кінець пісні, так?
Так.
Один, два.
Нас дуже хвилював голос Спрінгстіна.
Я заспіваю трохи. Скажіть, якщо… Ну…
Слухай. Це як бути чирлідером хору.
-Ясно. -Розумієш, про що я? «Ну!»
Гаразд.
Я щойно закінчив тур «Народжені у США».
Я дуже втомився.
-Квінсі, готовий? -Так.
Починаємо.
Але я просто почав співати…
Голос був так собі, але я співав, як міг.
Ось так?
-Добре. -Якось так?
-Саме так. -Добре.
Ми переробимо цей трек.
-Починаємо. -Просто зараз?
Брюс поводився як завжди.
У його горлі наче було розбите скло.
Дякую.
Я добряче постарався.
-Так. -Він офіційно у відпустці.
-Можна додому? -Ти у відпустці.
-Чудово. -Так.
Готово.
Важку роботу зроблено.
Коли все скінчилося, ми були раді й виснажені.
Ми не спали всю ніч.
Але ще перед тим, увечері,
ми знали, що зробимо те, що житиме вічно.
Ти молодець.
-І ми вижили. -Усе гаразд?
Так.
Лайонеле, у нас усі соло гарні.
Ідеально. Це головне. Що ми думаємо однаково.
Добре.
Зібрати 40 суперзірок в одному місці в один час —
справді неможливо.
Тому раптом, коли Спрінгстін сказав: «Одразу після шоу я їду до Каліфорнії».
Пол Саймон: «Я вже в дорозі».
Біллі Джоел: «Я їду».
Боб Ділан…
У цій кімнаті виросла сім'я.
Як тобі зручно, можеш лягти.
Можеш зняти зверху.
-Квінсе, де ти сядеш? -Ось тут.
Ну ось.
Увесь адреналін вивітрився.
Адреналін поїхав на автобусі.
Вони сказали: «Усе, хлопці. Закругляйтесь.
Час іти додому».
Оце нічка!
Думав, за це заплатять.
Коли я збирався йти,
я виписав рахунок, а мені кажуть:
«Рахунок? Це безоплатно. Волонтерство.
Тут усе добровільно», і я сказав: «Гаразд.
Мені дісталась крута футболка і чудова історія, тож гаразд!»
А Даяна Росс залишилася після того, як усі пішли.
І я чую, як вона плаче.
Квінсі спитав: «Даяно, ти в порядку?»
А вона: «Я не хочу, щоб це закінчувалося».
Це було найприємніше, що я коли-небудь чув.
СТУДІЯ ЗВУКОЗАПИСУ A&M
Гадаю, ми поїхали десь о восьмій ранку,
а Квінсі не водив машину,
тож я відвіз його додому в Бель-Ейр.
Це було захоплення, змішане з виснаженням.
Пам'ятаю, Квінсі сказав: «Ті білі хлопці справді постаралися».
Я був у захваті.
Як коли закінчуєш концерт, повертаєшся додому
і кажеш: «Так, я впорався.
Це було… Я почуваюся…» Тобі просто добре.
О восьмій ранку, коли я нарешті повернувся додому,
я заходжу в будинок, а там моя сім'я
вітає мене з нагородою та проведенням шоу,
а я міг говорити лише про цю пісню.
Вони: «Про що ти говориш?» А я: «Бляха,
We Are the World неймовірна. Ми її записали вночі».
Вони не знають, про що я говорю. Це було так круто і так
сильно.
Ця ніч
затьмарила все,
що було в моєму житті.
ТРИ МІСЯЦІ ПО ТОМУ
Як ви вже чули в наших новинах KFI
та інших джерелах, приблизно за хвилину, о 7:50,
усі в світі гратимуть одну пісню.
«Ми — це світ. Ми його діти».
Завдяки технологіям
вона досягла вух мільярда людей.
Викид такої енергії — це дуже потужно.
Музика — дивна річ,
її не можна торкнутися чи понюхати.
Її не можна з'їсти абощо, вона просто є.
П'яту симфонію Бетховена грають уже 300 років,
і це дуже потужна духовна енергія.
Пісню We Are the World розуміли всі.
Навіть не знаючи англійської, можна зрозуміти мелодію.
Можна відчути, що вона передає.
Це внутрішні тепло й енергія, які ми випромінювали,
і це було набагато краще, ніж будь-який з наших записів.
Люди можуть дивитися кліп пісні і оцінювати її естетично,
але, зрештою, я сприймав її як інструмент.
Це був інструмент, яким намагалися чогось досягти, і це вийшло.
Гадаю, кожен у світі хоче зробити свій внесок,
але не знає як.
Я відчуваю, що ми створюємо зсув у тому,
що відбувається у світі і стосується допомоги іншим.
Це співчуття. Це щось нове.
Увесь світ співає твою пісню. Це божевілля.
Усіма мовами світу.
Це був один із тих моментів: «Боже. Що ми зробили?»
Сингл уже розійшовся першим мільйоном копій
за перші вихідні після виходу.
Минулого місяця
діти Америки записали платівку, присвячену дітям Африки,
найшвидше продаваний сингл в історії США.
ПІСЛЯ ВИХОДУ WE ARE THE WORLD ОТРИМАЛА ЗНАЧНЕ ВИЗНАННЯ,
СТАВШИ ПЛАТІВКОЮ І ПІСНЕЮ РОКУ НА «ҐРЕММІ-86»
І ОТРИМАВШИ СПЕЦІАЛЬНУ НАГОРОДУ НА AMAS
Я вперше почув цю пісню в душі.
Вона була неймовірна. Прозвучав мій рядок, він був нормальним…
Я взяла участь у тому, що змінило життя.
Це дуже зворушує.
Колективна сила артистів може мати великий вплив.
Ми всі відклали свої его
на службі в людей світу, яким пощастило менше.
Ми справді один народ.
Ми всі потребуємо одне одного.
Це реалізація мрії США для Африки.
Це початок другого етапу нашої діяльності —
годувати людей, рятувати життя.
WE ARE THE WORLD ЗІБРАЛА ПОНАД 80 МЛН $
(ЕКВІВАЛЕНТ 160 МЛН $ У 2024-МУ)
НА ГУМАНІТАРНІ ЦІЛІ В АФРИЦІ Й ДОСІ ЗБИРАЄ ГРОШІ.
Не все за раз.
Можемо ми прогодувати одну людину чи мільйон,
суть у тому, щоб це робити.
Ефект від We Are the World був таким, що всі хотіли спробувати це зробити.
Артисти раптом зрозуміли, що тепер можуть змінювати світ.
Це те, про що дізнаються навіть ті, хто ще не народився,
бо музика об'єднала людей.
А тепер ваша черга!
Багато років тому тато сказав мені дещо.
«Насолоджуйся поверненням додому,
бо настане час, коли ти не зможеш повернутися додому».
Я запитав: «Тату, що це означає?»
Він відповів: «Ну, будинок стоятиме.
А людей, які жили в будинку, уже не буде».
Це та кімната.
Це мікшер. Він там.
Умберто вже не сидить за ним.
Майкл Джексон був прямо там,
у цій кімнаті.
Спрінгстін виконав свою партію в тому кутку.
Сінді Лопер була ось тут.
Дуже особлива кімната.
Я вважаю її своїм домом.
Це дім, у якому побудували We Are the World.
28 СІЧНЯ 1985 РОКУ СТУДІЯ ЗВУКОЗАПИСУ A&M
У ПАМ'ЯТЬ ПРО…
Прийде час
Коли ми почуємо поклик
Коли світ об'єднається в одне ціле
У світі люди помирають
Настав час простягнути руку життю
Найбільшому з усіх подарунків
Далі так жити не можна
Прикидатися день у день
Що скоро хтось і десь щось змінить
Ми всі частина великої Божої родини
І правда в тому Що любов — це все, що нам потрібно
Світ — це ми!
Ми його діти
Ми ті, хто робить день яскравішим
Тож почнімо віддавати
Ми робимо вибір
Ми рятуємо власні життя
Це правда, ми зробимо день кращим
Лише ти і я
Надішліть їм своє серце
Щоб вони знали, що комусь не байдуже
І їхні життя стануть кращими й вільнішими
Як показав нам Бог
Перетворивши каміння на хліб
Усім нам слід простягнути руку допомоги
Світ — це ми
Ми його діти
Ми ті, хто робить день яскравішим
Тож почнімо віддавати
Ми робимо вибір
Ми рятуємо власне життя
Це правда, ми зробимо день кращим
Лише ти і я
Коли ви розгублені
Здається, немає жодної надії
Але якщо ви маєте віру
Ми не можемо зазнати невдачі
Ну, давайте зрозуміємо
Зміни можуть прийти лише тоді
Коли ми разом, як одне ціле
Так, так
Світ — це ми
Ми його діти
Ми ті, хто робить день яскравішим
Тож почнімо віддавати
Ми робимо вибір
Ми рятуємо власні життя
Це правда, ми зробимо день кращим
Лише ти і я
Ми робимо вибір
Ми рятуємо власні життя
Це правда, ми зробимо день кращим
Лише ти і я
Переклад субтитрів: Марія Подвісньова