Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
На Оркнейських островах кажуть, що потопельники
перетворюються на тюленів.
Ми називаємо їх шелкі.
У найвищі припливи
вони на ніч скидають тюленячі шкури
й виходять на берег у вигляді красивих людей.
І танцюють разом.
Оголені, у сяйві Місяця.
На світанку шелкі повертаються в море.
Хіба що їх побачить людина.
Тоді вони опиняються у пастці людського тіла
й не можуть вернутися.
Засновано на мемуарах ЕМІ ЛІПТРОТ
І вони завжди залишатимуться незадоволеними на суші,
адже їхнє місце — у морі.
Усі пішли?
Так, усі пішли.
Мені буде більше.
Роно? Що ти робиш?
Будь ласка, облиш.
Ходімо, я тебе виведу.
-Час додому. -Чому?
Я пам'ятаю...
Бо всі вже давно розійшлися.
Ні, там був...
-Світло ввімкнене. -Світло.
Це означає, що ніч справді...
Облиш, Роно, що ти коїш?
Ми тебе виведемо, ходи.
-Ну ж бо. Ходи, Роно. -Потанцюймо.
Добре, потанцюю натомість з тобою.
Дейве?
-Ну ж бо. -Дейве.
-Покрути мене. -Вона не при собі.
Ходи, люба. Двері отам, і ти в них вийдеш.
Під столом. Вилазь.
Ну ж бо. Виходь.
-Ти вже йдеш. -Мене не видно.
-Гаразд, Дейве. -Ну ж бо. Вставай.
Підводься.
До дверей.
Ти майже дійшла. Ну-бо.
Ти трохи перебрала.
-Дейве, прошу, виведи її. -Боже, я сильна.
Іди.
-Іди. -Що ти зробиш?
Змусиш мене піти?
-Я виведу тебе надвір. -Роно!
Трясця, ти змусиш мене піти?
Досить!
Довбаний козел!
-Час іти. -Пусти мене!
-Зупини його! -Час іти.
Козел!
Гей, тебе підвезти?
Я можу, якщо хочеш.
Роно.
Ви не проти дещо уточнити?
Так?
Назвіть ваш вік.
Двадцять дев'ять.
І...
Ким ви працюєте?
Зараз я безробітна.
Але маю ступінь магістра біології.
Ще кілька деталей.
У вашій сім'ї є спадкові хвороби?
Наприклад, інфаркти чи інсульти?
Ні.
Діабет?
Ні.
Хтось із членів сім'ї страждає на психічні захворювання?
30 днів
90 днів
117 днів
Ходи.
-Залишу це тут. -Дякую.
Як тато?
Добре.
Чула, він знову публікує свої тиради у фейсбуці.
Ні.
Ти вже вирішила,
в який колір пофарбуєш стіни?
Яка твоя думка?
Я знайшла...
Колір... качиного яйця?
-Не певна. -Гарно.
Так.
Думаю, підійде у вітальню.
У тон твоїм штанам.
Глянь, що я знайшла.
КТОП шукає працівників.
На літню роботу. Вони шукають...
Мені є до чого повертатися.
Звісно, я знаю. І молитимуся за тебе.
Мамо. Не треба цього.
Авжеж, треба.
Роно, хочеш чаю?
Я скоро спущуся.
Гаразд.
Мені дуже нудно.
Тобі теж нудно?
Знаєш, я бачу, що ти робиш.
Годі тобі, ця майже порожня.
Повір, якщо ти не можеш прочитати книжку під грибами
чи що то таке...
То були гриби?
Фунгі.
Мене бісить те, що тобі майже не потрібно читати книжки.
Усі факти якось відкладаються у твоїй голові.
Це тому, що ти годинами на неї витріщаєшся.
Так, я витріщаюся на цю сторінку...
Знаю, кинь її і ходімо в паб!
Як це — рости тут?
-Рости в Лондоні? -Так.
Рости в Лондоні — це...
там завжди щось відбувається.
Я не помічав цього,
поки вперше не приїхав у село.
Там було так тихо.
Я візьму ще одну.
-Можна? -Без проблем.
Бенджамін Слоан Провідний науковий співробітник
З прикрістю повідомляємо, що...
Про КТОП
Даймо природі дім Про нас
-Даруй. -Так, слухаю?
У тебе немає запальнички?
Ні. Вибач. Я не курю.
Ясно. Це дуже розумно.
До речі, гарна в тебе шапка.
-Дякую. -Дуже цікава.
Я тебе знаю?
-Можливо, а ти звідси? -Так.
Через твій акцент я думав,
що ти нетутешня.
Ні, мої батьки англійці.
-Тому в мене дивний акцент. -Мабуть, тому.
Так, власне я... Мене не було.
-Десять років. Тож... -Боже, довгенько.
Так, я нечасто повертаюся.
Що ти зараз робиш?
Іду зустрітися з друзями.
Друзі.
Так.
Я вже тут мало кого знаю, тож...
Я дуже хотіла...
подивитися, чи не тусується тут хтось молодший.
Так.
Хочеш спершу випити чаю?
Ні, не можу. Маю поспішати.
-Може, іншим разом. -Так.
Так. Я зупинилася у мами.
Але зазвичай живу в Лондоні.
Приїхала допомогти татові з ягнятами, тож...
Але скоро повернуся назад, тож...
Можеш піднести,
щоб я ще раз спробувала?
-Так, без проблем. -Добре, дякую.
КАФЕ «ПОМОНА»
Вітер.
Так, це непросто.
-Є! -Так, гаразд.
Що ж, я маю йти. Побачимося.
Гаразд.
На Оркнейських островах іноді відчувається вібрація.
Тихий гуркіт.
Тремтіння.
Воно охоплює весь острів і кожну частинку твого тіла.
Але, звісно...
тобі це може лише здаватися.
Одні кажуть, що це звук
підводних військових експериментів.
Інші — що це хвилі
б'ються об печери глибоко під землею.
Але в дитинстві у мене викликала нічні жахіття
найстаріша теорія.
Гігантське чудовисько,
що називали Великий морський змій,
який був такий велетенський,
що його хвіст міг обвити весь світ.
І його переміг
молодий хлопець на ім'я Ассіпатл.
Він убив Морського змія запаленим торфом.
Вогонь палав у його тілі.
І йому було так боляче,
що його шия дев'ять разів дістала до Місяця і назад.
І тоді його зуби випали
й утворили Оркнейські острови.
Печінка палає й донині.
І ми відчуваємо це як тремтіння.
Це було чудово.
Просто розкішно.
Ще фарш, якщо хтось хоче.
-Більше не влізе. -Ні, дякую.
Роно, ти мало з'їла. Усе гаразд?
Так. Я просто не голодна, але це було чудово. Так.
-Вибачте. -Будь здорова.
Я лише хочу подякувати.
Дякую, отче, за цю смачну їжу
й чудову компанію за моїм столом сьогодні.
Звісно, ми вдячні, Боже, за їжу на нашому столі,
за сонце в небі...
То ти тут надовго?
Ні, наступного тижня повернуся в Лондон.
Просто в четвер увечері проводиться
служба за зцілення.
Може, тобі це буде цікаво.
Твій чоловік ходив, так?
Так, мій Марк торік ходив.
У нього були проблеми з випивкою,
потрібно було лише напучення
і трохи підтримки.
Невелика допомога, розумієш?
Ні, я в нормі, тож...
Прийти може будь-хто.
Роно, твоя мама казала,
що ти зробила перерву в навчанні.
Роно. Прошу, не треба.
Чого не треба? Цього?
Я не п'ю. Вони це знають?
Бо здається, що вони знають про все інше.
Ти явно розповіла їм про все, що відбувається.
Роно, мені шкода.
Зайдемо всередину?
Дай мені хвилину.
Не починайте читати Біблію без мене.
Ми хочемо побачити
Як Ісус підійметься високо
Ми хочемо побачити
Ми хочемо побачити...
Ворушися, Дейніне. Давай.
От чорт!
-Дейнін. Рона. -Дейнін.
Дай мені руку!
Будь ласка, не треба. Обидві руки на кермо!
З днем народження тебе!
З днем народження...
Вибач!
Люба Ґлоріє
З днем народження...
Привіт.
Іноді, коли у мене галюцинації,
я переношу межі острова
на карту Лондона.
У Гекні тисячі людей
живуть на території
ферми, яка була домівкою лише для нашої родини.
Шістдесят гектарів.
Крики чайок — це сирени, море — рух транспорту.
Багатоповерхівки — це скелі.
Сигнальні вогні на дахах високих будівель —
маяки.
Лондонський Тауер — це Скара-Брей.
А Купол тисячоліття — стародавнє Коло Бродґара.
Роно, я хотів з тобою поговорити.
-Перевірити, як ти. -Добре. А що?
Минулого тижня були збори в лабораторії, а ти не прийшла.
Усі решта були.
Ну, так, того дня я ходила до стоматолога.
А ще була дуже зайнята...
То сказала б мені про стоматолога.
Дехто з лабораторії
каже, що ти віддалилася.
Так.
Що не ходиш з ними на каву.
-Так часто, як раніше. -Вибач.
І ти обіцяла здати мені звіт
минулого тижня.
Ти коли-небудь відчував, що можеш контролювати погоду?
Серйозно?
Ні, це не моє.
Боже, ти дивний.
Ти в нормі?
Упевнена?
У дитинстві я думала,
що мій тато може контролювати вітер.
Тату!
-Тату? -Що?
Ось ти де.
Привітик.
-Привіт. -Усе гаразд?
Так.
Я скоро їду. Хотіла попрощатися.
-Справді? -Так.
Уже?
Хочеш побачити шматок дечого?
-Це може коштувати статок. -Що?
«Один з тестів на амбру — прокол
гарячою голкою, з неї має витекти рідина».
Почнімо.
Дивися.
Це рідина. Боже мій!
Ого.
«Амбра — рідкісна й дуже цінна речовина,
що виробляється в шлунку кашалотів
і плаває в морі у вигляді блювотиння або екскрементів.
Має неприємний запах». У неї неприємний запах?
Нічим не пахне.
Усе одно це рідина.
-Написано, що за один грам... -Так.
...можна отримати 28 доларів.
-Скільки це, 25 фунтів? 23 фунти? -Приблизно 25.
Двадцять три, отже... Це...
Тут десять фунтів. Це чотири з половиною кіло,
це 4 500, тобто... 25...
Це понад 100 000 фунтів.
Це понад 100...
-Молодець! -Це великий трактор.
-Серйозно? -Боже.
Отакої.
Розкажеш мені новини, коли знатимеш?
-Може, залишишся? -Ні, не можу.
Мені з дечим потрібна допомога.
Кілька гребель обвалилося
на вигоні, мені потрібна допомога,
щоб їх відновити.
Ні, я тут досить довго пробула.
-Мене кличе Лондон. -Гаразд.
Я мушу повертатися.
То, оскільки ти розбагатієш,
позичиш мені кілька фунтів,
щоб я могла протриматися?
-Я не можу. -Так. Нічого.
Ти просила у мами?
Вона запропонувала включити мене у свої молитви.
Ви побачите вказівки щодо дій в екстрених ситуаціях
у різних частинах судна
та пасажирських каютах.
Будь ласка, уважно ознайомтеся...
Розташовані в наступних пунктах:
у ресторані...
Бажання випити може з'явитися нізвідки.
Ти думаєш, що в порядку.
Але раптом понад усе тобі хочеться випити.
Коли люди п'ють,
алкоголь, а точніше етанол,
всмоктується в слизову оболонку шлунка
і потрапляє в кров.
У мозку
алкоголь сплутує повідомлення між нейромедіаторами
і діє як інтоксикант, а також як депресант
або релаксант.
Привітик.
Привіт.
-Ти в нормі? -Так.
-Це добре. -Просто йду в туалет.
Для схильних до залежності
алкоголь швидко стає
основним способом заспокоєння тривоги
та подолання стресових ситуацій.
Через багаторазове вживання наркотику
наші нейронні зв'язки ушкоджуються настільки глибоко,
що вже ніколи не відновляться.
Даймо природі дім
-Усе гаразд? -Так.
-Вітаю, Елено. -Привіт.
Рада, що ви повернулися.
Елено, це Рона. Рона, Елена.
-Дуже приємно. -У неї навчальний день з нами.
Елена часто працює для нас у КТОП на острові.
Керує нашим котеджем на Папаї.
Так.
Везете нас на річковий острів?
Саме так.
Зараз течія ідеальна для поїздки.
Човен чекає на воді.
Уперше на Оркнейських островах?
Я з Вест-Мейленду.
Чудово.
Ми проведемо там півтори години,
якщо ви не проти.
-Чудово. -Потім назад на Папай.
Папай — мій улюблений острів.
Не хочете залишитися на чашечку
кави у Трояндовому котеджі?
На скелі — тев'як довгомордий.
-Так. -Дитинчата пухнасті й білі.
Вони дуже гарні.
І не можуть плавати відразу.
Але звичайні тюлені плавають майже з народження.
Можуть того ж дня пірнути у воду.
Люди дуже їх люблять. А тутешнім
подобаються звуки, які вони видають.
Так, чудово. Можеш так зробити?
Трохи схоже на вовка.
Моторошно, особливо вночі.
Привіт.
ДНК людей на 79 % збігається з ДНК тюленів.
На 50 % з ДНК рослин: банана, огірка
або водоростей.
На 60 % з ДНК медуз.
Медузи самостійно здатні рухатися лише вгору,
а горизонтально переміщуються під впливом течій і припливів.
Зажди!
Того дня, коли я народилася, татові стало погано.
Один з епізодів біполярного розладу, які він періодично мав
з підліткового віку.
Якщо збожеволієш в Оркні...
тебе просто вивезуть.
Отже. Перед собою ви бачите те,
що я б назвала дуже добре скошеним полем.
Розумієте? І ось що він зробив:
почав зсередини й викосив усе назовні.
Так усі деркачі лучні,
що могли бути в полі на його землі,
могли зайти у високу траву.
Тож коли ви почнете дослідження,
матимете ось це,
це ніби координатна сітка.
Ви починаєте тут з 00:00 до 03:00 ночі.
Проїжджаєте 200-500 метрів...
і зупиняєтеся.
Опускаєте вікно,
ставите таймер на телефоні на дві хвилини
і слухаєте.
Що?
Звук деркача. Ти його чула?
-Ні. -Так. Ну...
Як би ти його описала?
Я б сказала, що це схоже...
може, на сичання кота абощо.
Радше на тріск крісла, щось типу...
-Ага. -Годиться.
Знайди їй на ютубі.
Отже, Роно, можете пояснити, чому ви прийшли?
Так. Мені потрібне направлення на реабілітацію.
У стаціонарі.
Я хочу, щоб ви мене замкнули.
Гаразд. Ціна стаціонарного лікування
може бути досить високою.
Але є й інші варіанти.
Ця програма має нульову терпимість
і заснована на утриманні.
Це означає, що якщо ви не з'явилися з будь-якої причини,
то вибуваєте з програми.
Якщо у вас рецидив, ви вибуваєте з програми.
Усе сказане в цій групі
залишається у стінах цієї групи.
Ніяких телефонів.
Я прошу використовувати їх лише під час перерви.
Крім того, на всіх перекурах та у вбиральнях
вас супроводжуватиме наставник.
За статистикою, лише 10 % з вас закінчить програму.
Знаю, це звучить важко.
Але ви почали важкий шлях.
152 дні
Роно, ходи.
Ні, мамо, не хочу, дякую.
Ходи, Роно, це приємно.
Я в нормі.
Як мама?
Можеш подзвонити їй і спитати в неї сам.
Як робота?
Ну, я ще не чула деркача.
Тому не дуже.
Ні, так не можна.
Але я дізналася, що у Східній Європі
є велика популяція деркачів.
До речі, це не амбра. Я отримав результати.
-А що тоді? -Парафін чи щось таке.
Можливо.
Дякую, що затрималася довше.
Привіт, тату.
Я намалювала ще одну картину з квітами.
Тату.
Минуле переслідує нас.
Енергія ніколи не вичерпується.
Енергія хвиль, що проносяться океаном,
перетворюється на шум, тепло і вібрації,
які поглинаються сушею
і передаються з покоління в покоління.
Хвилі розбиваються, коли висота хвилі
перевищує одну сьому її довжини.
Хоча вони розбиваються по-різному,
існує лише певна висота, на яку може піднятися хвиля,
перш ніж впасти донизу.
Я так тобою пишаюся!
-Справді? -Так.
-Серйозно? -Так, ти чудово справляєшся.
Ну ж бо! Бери шот!
-Будьмо, друзі! -Гаразд.
Промову!
-Не змушуй казати промову. -Давай!
-Промову! -Ну ж бо!
Гаразд, думаєте, це все я?
Але я б не досягнув цього без вас.
Такий скромний.
-Будьмо! -Пий!
Так!
Ти б зі мною одружився?
Чи я б з тобою одружився?
Ти б хотів зі мною одружитися?
Може, одного дня.
-Може? -Може...
Один, два, три, чотири.
Чорт забирай.
Мала.
Ти в нормі?
Усе добре, люба?
-Усе гаразд, мила? -Роно, люба?
Де мій компас?
Ти точно брала його із собою?
Він був у тебе, коли ти танцювала?
-Ні, не хвилюйся... -Нічого. Ми його знайдемо.
-Мій компас. -Може, відірвався.
Ти не бачив... Вона загубила...
-Це схоже на кольє. -Не кольє, а компас.
-Вибач, її компас. -Вибач, я його не брав.
Я не знаю, де він дівся. Той компас мені подарував тато.
-Гаразд... -З чого смієшся?
-Ніхто не сміється.
Думаєш, такий чудовий, бо заробляєш більше за мене?
Тепер не смієшся, так?
-Ти можеш... -Роно!
Візьми себе в руки!
Чорт!
Що це в біса було?
Гаразд. Люба, нам треба вийти надвір.
Роно?
Роно, послухай мене. Просто дихай.
Просто дихай, усе добре. Ти в нормі.
Ти в нормі. Глибоко дихай. Усе гаразд, чуєш?
Просто дихай.
Прошу, не треба. Роно, ти собі шкодиш.
-Вона щось вжила? -Ні.
Я нічого не давала.
Відчепися.
-Послухай мене. -Відчепися.
-Подвійну горілку. -Не треба більше замовляти.
Ми йдемо...
Прошу, іди нагору. Я надто стомився!
Ми додому, добре?
Ні! Тобі цього не можна. Роно!
Трясця твоїй матері, Роно! Гей, будь обережна!
-Ти можеш послухати? -Відчепись!
Ні! Послухай мене. Благаю.
-Ні! -Геть від мене!
Куди ти йдеш? Ти нікуди не підеш!
Послухай мене! У тебе проблема!
Ні, ти намагаєшся мене контролювати.
Чорт, я не намагаюся тебе контролювати.
Річ не в мені.
-Річ у тобі. -Я тебе ненавиджу.
Доброго ранку.
Що я вчора накоїла?
Не пам'ятаєш?
Дейніне, пробач.
Дейніне, хай що я зробила, мені дуже шкода.
Я більше не питиму. Пробач.
Я так втомився від тебе це чути.
Я більше цього не слухатиму.
Ти про що?
Я тебе вже не впізнаю.
Якби ж ти була зовсім іншою людиною.
-Не кажи так. -Я не можу.
Що значить, ти не можеш?
Я просто не можу.
Це я зробила?
Я більше ніколи так не вчиню. Гаразд?
Хай що я зробила, я більше не буду.
Я більше ніколи не питиму. Обіцяю тобі. Гаразд?
Бо я не хочу тебе втрачати.
Прошу, не йди.
Я тебе кохаю.
Боже, дай мені спокій,
щоб прийняти те, що я не можу змінити,
відвагу, щоб змінити те, що можу,
і мудрість, щоб відрізнити одне від іншого.
Дякую, Стівене.
Роно, хочеш сьогодні поділитися чимось із групою?
Можливо тим, що ти відчуваєш,
коли думаєш про випивку.
Я за нею сумую.
Сумую за тим, як добре почуваюся, коли п'ю.
Я впала в канал.
І зламала велосипед.
Але я все владнаю.
Ти нічого не скажеш?
Роно, що ти хочеш від мене почути?
Ти завжди засуджуєш мене й такий зі мною суворий.
Я зробила помилку. Мені це набридло.
Якщо чесно... Ти мені набрид.
Я відчуваю, що ти хочеш, щоб я стала однією з тих жінок,
які обслуговують тебе з широкою усмішкою на обличчі.
Я не така.
Я ніколи такою не буду. Я не така.
І ти це знаєш.
Не знаю, чому ти чекаєш цього від мене.
Ти намагаєшся приборкати мене й контролювати.
Дякую за чесність.
Ну, Роно...
Я просто хочу поділитися цим... Не знаю, як у тебе.
Власне, я...
Моя колишня дівчина знайшла мою заначку і вилила її в унітаз.
Тож я вирішив залишити їй подарунок у ліжку.
Я просто наклав купу в ліжку. Залишив їй презент.
-Це... -О, так. У мене теж є історія.
Я прийшов о третій годині ночі.
Прокрався, ліг у ліжко. Так?
А десь о четвертій чи п'ятій
я отримав удар. Вона врізала мені.
Дала копняка під зад. Я підняв ковдру.
І я обісцяв її з шиї й донизу, промочив піжаму.
Розмови про сечу в мої часи.
Починається.
-Привіт. -Привіт.
-Як справи? -Як ви?
-Справляюся. -Рада зустрічі.
Я з КТОП.
-Приділите мені трохи часу? -Так.
Ми з'ясовуємо, скільки деркачів лугових
залишилося на всіх Оркнейських островах.
І як ми можемо захистити деркачів,
адже вони занесені в Червону книгу.
Зайдете на чашечку чаю?
Так, за хвилинку. Тільки швиденько розкажу.
Ми намагаємося вмовити таких фермерів, як ви,
змінити схему косіння.
Твій батько продав ферму?
-Він продав будинок. -Точно. Так.
Він досі на фермі...
То де ж він тоді живе?
-У фургоні. -Господи.
Так. Але йому цього вистачає.
Там є всі його записи та інше.
Добре.
...прокладаю маршрут через весь острів і...
всі населені острови в Оркні.
-Справді. Це добре. -Так.
Щоб побачити, скількох ми зможемо залучити, тож...
Не знаю, чи погодитеся щось таке робити.
-Ми цілком за. -Так.
-Так? Справді? -Так.
Гаразд. Чудово.
-Ти вже чула? -Ні.
-Невже не чула? -Не чула.
-Колись почуєш. -А ви?
Вже давно не чув, і це дещо розчаровує,
бо раніше вони були поширені.
Так.
-Усе змінюється. -Так.
Оскільки люди рідко бачили, як деркачі літають,
раніше вважалося, що взимку вони ховаються під землю,
перетворюються на інші види
або навіть перелітають на спинах інших птахів.
Тепер ми знаємо, що вони мігрують аж до Центральної Африки.
А GPS-трекери показали,
що взимку вони були в Конго.
Та це дуже небезпечна мандрівка.
Долітає лише 30 %.
Привіт.
Дейніне.
Чорт.
Мені шкода.
Отже, це все, деркачі.
То це твої перші збори чи...
Ні. Добре, гаразд.
Що ж, чому б не почати з преамбули, як завжди.
Привіт. Я — Джеймс. Я алкоголік.
-Привіт, Джеймсе. -Привіт, Джеймсе.
Отже, читаємо преамбулу.
Анонімні алкоголіки — це спільнота чоловіків і жінок,
які діляться своїм досвідом, силою і надією,
щоб розв'язати спільну проблему
й допомогти іншим вилікуватися від алкоголізму.
Єдина вимога для членства —
бажання кинути пити.
Членство в АА не передбачає жодних внесків чи платежів.
Наша головна мета — залишатися тверезими
і допомагати іншим алкоголікам досягти тверезості.
Боже, дай мені спокій,
щоб прийняти те, що я не можу змінити,
відвагу, щоб змінити те, що можу,
і мудрість, щоб відрізнити одне від іншого.
Амінь.
Меґ?
Тату.
Я ніде не можу знайти Меґ.
Я залишу їй воду та їжу.
Але не забувай це робити, добре?
Я попрошу маму знайти когось, хто допоможе тобі на фермі.
Поки тобі не покращає.
Тобі досить тепло?
Мені страшно.
Тату, я не знаю, чи можу це зробити.
Бажаю тобі щасливого майбутнього.
Ти на це заслуговуєш.
Роно, ми пройшли неймовірний шлях разом з тобою.
Я б хотіла зустрітися інакше.
Але, думаю, ми зробили чудову роботу.
І вітаю.
Роно, ти молодець. Усього тобі найкращого.
Дякую, що зробили мене сильною.
Сподіваюся, я вас не підведу.
Мам, ти там?
Я пройшла програму, я це зробила, 90 днів.
Так.
Дякую, мамо.
Можна я приїду додому на кілька днів?
Ви подзвонили Дейніну.
Залиште повідомлення, і я вам передзвоню.
Дейніне.
Це я.
Не знаю, чи ти отримаєш повідомлення.
Я скучила.
Я сумую за розмовами з тобою.
Я знаю, чому ти мене покинув.
Я розумію.
Розумію.
-Будьмо. -Ще раз будьмо.
Будьмо.
Чудова мить. Ми всі разом.
Де яблука?
Яблука... Чорт.
Я просто брала яблуко.
Знаєш, його не існує.
Вони промили тобі мізки.
Роно, лягай у ліжко.
Саме тому тато тебе покинув.
Бо ти обрала їх, а не нас.
Не віриться, що ти досі віриш...
Ти така дурна.
Ось іще.
Брехні.
Усі ці молитви не допомогли, так, мамо?
Вони не допомогли мені.
-Ну ж бо, лягай. -Не допомогли.
Ну-бо.
Ну ж бо.
Пробач, мамо.
Пробач, матусю.
Пральна машина, плита, каструлі та сковорідки, духовка.
Обережно, ручка може нагріватися.
Отам дрова, і в сараї є ще.
-Добре. -Але може стати дуже холодно.
Тоді замов мішок вугілля з крамниці.
Взимку тут досить важко.
Не хочеш поїхати в теплі краї, наприклад, на Канари?
-Чи ще кудись? -Ні.
На Папай дешевше.
Ну, це правда.
Це твоя спальня, вітальня.
Тут досі затхле повітря.
Але ось ліжко. Воно доволі зручне.
Ми зустрічаємося в середу
в холі, якщо захочеш випити чаю і поговорити.
Нас лише 60, але тут багато всього відбувається.
Якщо захочеш товариства.
-Так, може, захочу. Можливо. -Добре.
Я піду. Маю ще справи, скоро побачимося.
-У вас є ключі? -Вибач.
-Нічого. -Не те щоб вони були потрібні.
-Дякую, Елено. -Не на Папаї.
Бережи себе, Роно.
-Бувайте. -Па-па.
0 днів
Британія — це острів біля Європи.
Оркні — острів біля Шотландії.
Вестрей — острів біля Оркнейських островів.
Папай — острів біля Вестрею.
Згідно з оркадським фольклором,
острів Гезер-Блезер з'являється лише в тумані.
Кажуть, що колись одну дівчину викрав морський перевертень
і відвіз на таємничий острів,
звідки вона вже не повернулася.
Привіт, мамо, це я.
Вибач, що не побачилася з тобою перед від'їздом в аеропорт.
Я просто хотіла сказати, що безпечно дісталася до Папая.
Я ще не знаю, як довго тут пробуду.
Гадаю, кілька місяців.
Сигнал тут слабкий,
але я була б рада з тобою поговорити.
Так!
Кожен ранок я починаю з рахунків.
І з крихт, що впали з твоїх губок
на чисті простирадла...
-Може, вийдеш надвір? -Подихаєш...
-Подихаєш свіжим повітрям. -Добре! Пусти мене!
Відчини двері, Дейніне! Відповідай!
Чому ти так зі мною чиниш?
Шмат лайна, щоб ти здох у пеклі.
То чим Лондон відрізняється від Папая?
Ну...
там більше відбувається.
Мабуть.
Ще б пак.
Ви коли-небудь були на півдні?
Іноді, не дуже часто.
Не дуже часто.
Щойно ми вибираємося, чоловік каже:
«Я не бачу моря й дерев.
Нічого не видно. Коли ми поїдемо додому?»
В яблучко.
Дуже вам дякую. На все добре.
-До зустрічі. -Побачимося.
Отам.
Останні кілька бочок...
-Справді, гаразд. -Так, дуже дякую.
-Дякую. -Приємно вас бачити.
-На все добре. -Побачимося.
-Бувайте. На все добре. -І вам.
-Привіт. Як справи? -Привіт. Добре.
Чудово.
Познайомся з моїм братом Калумом.
-Вітаю. Рона. -Привіт. Як справи?
Привіт, Роно.
Радий зустрічі.
Трояндовий котедж?
Так.
Ти займаєшся птахами?
Калуме, припини.
Він такий допитливий, наче стара дружина.
Ну, я був наглядачем заповідника
у 80-х роках.
-Ясно. -До Трояндового котеджу.
Я жив у хатині через дорогу.
Вона була простенька. А Трояндовий котедж — це палац.
То була халупа.
Але моя халупа. Я її дуже любив.
Можна мені ще тютюну, будь ласка?
Звісно. Так.
Це все? Усе взяла?
-Так. -Добре.
Перша шкала Бофорта
визначала швидкість вітру не в кілометрах на годину,
а скоріше з огляду на його вплив на вітрильні судна.
Від «достатнього, щоб забезпечити керованість»
до «такого, що не витримали б жодні парусні вітрила».
Вітер — найбільш визначальна погода в Оркні.
Навіть влітку тут зазвичай дме вітерець.
Три-чотири бали за шкалою Бофорта.
Узимку приходять штормові вітри.
Заходь!
Я одне ціле з вітром.
Ти її засмучуєш!
-Ендрю... -Це гарно.
Краса, послухай.
Вдихни!
-Господи Боже... -Ми — одне ціле з вітром.
Боже, допоможи йому!
Ти не розумієш.
Король замку.
Мої піддані. Ласкаво прошу в мій дім.
Роно, іди сюди!
Я дивитимуся.
Гаразд, якщо не заходитимеш...
Тобі весело?
-Ні, я жахливо проводжу час. -Схоже на те.
Це нагадує мені про дім.
Я забув, що ти дівчина з ферми.
-Агіле? Серйозно? -Що?
-Хіба так можна? -А що такого?
Ти про що? Підніми. Це не смітник.
-Гаразд. -Ось що такого.
-Трясця. -Він тебе до смерті боїться.
Він не боїться, просто...
-Так. -Знає, що я маю рацію.
Знаєш...
Я б своїм хлопцям таке з рук не спустив.
Тобто, твоїм хлопцям?
У тебе є діти?
-Так, двоє хлопчиків. -Серйозно?
Так.
Тому я встаю щоранку, це...
для них.
Скільки їм років?
-Сімнадцять. -Сімнадцять?
Так, і 14.
Але я не бачив їх уже десять років, тож...
Так краще, кому треба...
Кому треба батько-наркоман?
Щойно буду чистим...
Я привезу їх сюди.
Ми майже закінчили. Що ти робитимеш після всього?
Не знаю.
Нічого.
Спробуємо організувати кінну прогулянку.
Я налажала.
-Це правда. -Чекай.
Мовчи. Ти спитав.
-Ти спитав. -Ну...
Годі тобі, послухай. Я не хочу...
Глянь на цю групу.
Якщо вони можуть, то й ти теж.
-Оце вже не знаю. -Ти впораєшся.
Я не можу бути щасливою тверезою.
Привіт, Роно.
-Привітик. -Привітик, як справи?
-Добре, як у вас? -Непогано.
Який чудовий день, чи не так?
Пробираєшся між водоростями?
-Так. -Ти прийшла у правильне місце.
Це супермаркет водоростей.
У тебе все гаразд?
-Чудесно. -Так.
А я трохи прочісував пляж.
Що думаєш про це?
Місто Нью-Йорк
Місто Нью-Йорк. Дуже гарно.
Ну...
Не буду тобі заважати.
І...
якщо щось знадобиться, дай знати, гаразд?
-Згода? Добренько. -Так, дам. Так.
-На все добре. Бувай. -Побачимося. Бувайте.
-Ро, ось ти де! Слухай! -Привіт.
Пройшов буревій,
і мені довелося залатати ще одне вікно.
Ні!
У мене майже закінчилася клейка стрічка.
Ага, і ти маєш це виправити, так?
Я хотів поговорити, бо оформив кредит.
-Але на що, тату? -Ще не оформив.
Але оформлю.
Вимкни музику. Я тебе не чую.
Можеш вимкнути музику?
Я говорив зі стажистом на морській ВЕС
і є... Гей, тобі це сподобається.
Я розмовляв з фізиком про печери під землею.
-Бо я — їхній власник. -Ти спав?
А суть геотермальної енергії в тому, що її треба десь зберігати.
Добре. Тату? Треба поспати.
Швидкість вітру коливається.
Ти не спиш, ти під кайфом.
-Ро! -Так, я тебе слухаю.
-У мене нема на це часу. -Заспокойся.
Це авангард, я на передовій
екологічної революції.
Це дивовижна робота!
Випий снодійне і ляж спати.
Господи.
Підводні ліси Оркні та їхній вплив на блакитний вуглець
Алло?
Так, я залюбки з ним поговорю. Дякую.
-Ро. -Привіт, тату.
-Роно? Алло? -Так, ти в порядку?
-Алло? Роно? -Привітик.
-Це тато. -Так.
Слухай, у мене є дуже важлива...
Ти... Ти не проти дати мені трохи...
-Що ж. Вибач, я... -Тату, ти в нормі?
У тебе там усе гаразд?
Слухай, мушу говорити дуже тихо, я оточений.
-Гаразд. -Мене утримують проти волі.
В установі.
І мені потрібно, щоб ти посприяла моєму звільненню.
Ти зможеш це зробити?
Ні, тату, бо ти мусиш залишатися там, доки не одужаєш.
Боже!
Ти сама мене сюди запроторила
й не даєш собі можливості
спокутувати вину, витягнувши мене.
-Нікуди я не запроторила. -Слухай...
Ти, трясця, добре знаєш, що зробила.
-Що я зробила? -Викликала копів.
Тату, я не викликала копів. Узагалі.
Ти викликала копів. Вони приїхали й забрали мене.
Знаю, тату. Та причина інша.
-Усі за тебе хвилювалися. -Ні!
Гадаю, викликав хтось інший.
Ти розбила мені серце.
Ти брехлива жінка.
Ти...
Гаразд.
Не розчаровуй мене більше, ніж уже розчарувала, Роно.
Я піду. Поговоримо пізніше.
Роно! А тепер витягни...
Чорт!
Гей, підвезти?
Я можу, якщо хочеш.
До будинку Дейніна.
Добре. Відвезу тебе туди. Застрибуй.
Дякую.
Привіт. Привітик.
Я натрапила на того, хто підвезе мене до тебе,
бо знає, де ти живеш.
Хіба ти не хочеш?
Стерво!
Допоможіть мені!
Допоможіть!
-Чорт! -Ні, допоможіть мені!
Повернися. Стій!
Допоможіть!
Привіт.
То як у тебе справи?
Добре.
Як робота?
-Ну, я отримав те підвищення. -Ого.
Тепер великий бос.
Маю асистента.
-Кабінет? -Крихітний.
З кимось зустрічаєшся?
Ага.
Так.
Вона мила.
Добра.
Усе інакше.
Закладаюся, що нудно.
Я рада, що ти щасливий.
Мені подобається твоя зачіска.
Справді?
Так.
Гарна.
Пішов ти!
Хочеш піти випити?
ПТАХИ ПРИРОДНОГО ЗАПОВІДНИКА НОРТ-ГІЛЛ
Там айсберг.
Хлопці, там айсберг!
По правому борту.
Так тримати, хлопці.
Так тримати!
Хлопці, айсберг по правому борту!
Ворушіться швидше. Ну ж бо.
Гаразд.
Вороняче гніздо!
Ви мене чуєте?
На півночі все спокійно?
Так, ми йдемо на північ.
Куток бідняка
Ну ж бо!
Молодчина. Ти чудово танцювала.
-Привіт, Роно. -Привітик, ви як?
-Непогано. Як ти? -Добре.
Мала подихати свіжим повітрям, там ставало спекотно.
Так, зрозуміло. Там багато відбувається.
-Так. -Так.
Як давно ти не п'єш?
Шістдесят три дні.
Це найкрутіше, що ти робила.
А ви?
Боже.
Дванадцять років.
Чотири місяці.
І...
двадцять дев'ять днів.
Чорт.
І як воно?
Нормально.
Я починав по одному дню за раз.
За 12 років і чотири місяці
це й досі по одному дню за раз.
Бо це єдиний спосіб.
І він діє.
І ти це робиш.
А стає легше?
О так. Стає.
Даю тобі слово.
Але...
ніколи не стає легко. Просто менш тяжко.
Сполучене Королівство
Вебсайти морського транспорту та авіаційних радарів
показують в режимі реального часу шляхи всіх суден у морі
та комерційних літаків у небі.
Вогник, який рухається над котеджем,
це літак Lufthansa, що летить з Лос-Анджелеса у Франкфурт.
Пролітаємо над Британськими Північними островами.
Я стежу за траєкторією МКС.
І з'ясовую, коли вона пролітає повз.
Сьогодні вона летить над Оркні.
Щасливого Різдва.
Привіт, Роно.
Погані новини.
Сьогодні не буде жодного рейсу.
Що?
У літака технічна несправність.
І рейсів не буде взагалі.
А завтра?
Ні, вони чекають на запчастини, інженерів і...
І, на жаль, човни
на Різдво відійшли до міста.
Свіжий день із сильним східним вітром і дощем.
Вітер може посилитися майже до штормового
перед полуднем,
але в другій половині дня послабшає.
Температура ледь досягне двозначної позначки.
Може, дев'ять градусів за Цельсієм. Це просто...
-Привіт, Роно. -Привіт.
-Як справи? -Добре.
Ходила поплавати?
-Так. -Чудово. Боже, глянь на себе.
За тобою
Плаче моє серце, Перфідіє
Бо я знайшов тебе, кохання свого життя...
Ворушися!
Забери його!
Він знову на мені. Він на мені.
Зніми з мене голуба.
Він не на тобі.
На мені!
Я зніму його...
Поверніться, сер... юначе.
Ну ж бо!
Привіт.
-Як тут? -Вітряно.
Так.
Елено, це моя мама.
Дуже приємно познайомитися.
Навзаєм.
-У вас мила донька. -Так, дякую.
Вона дбала про мене.
Це просто мої малюнки й усе таке.
Хочеш чаю?
-Так. -На кухні тепліше.
-Підемо туди? -Чудово, дякую.
І я спекла хліб.
За твоїм рецептом.
Роно, це чудесно.
Це може тебе отруїти.
Тобі подобається?
Як довго ти тут залишатимешся?
Не знаю, мабуть, до весни.
-Так довго? -Так.
Я думаю про те, щоб змінити свою спеціалізацію.
Я дуже захопилася морськими водоростями
й індустрією водоростей загалом.
Вирощування морських водоростей змінює світ.
Воно завжди існувало у східних частинах світу.
І ми не досліджуємо це так глибоко,
як раніше.
Тому я думаю про те,
щоб вивчати вирощування морських водоростей.
Тож я почала вивчати цю тему,
і виявила, що водорості мають багато переваг.
Наприклад, як добрива для ґрунту.
Якщо згодувати їх коровам,
це чудовий природний спосіб угноїти ґрунт.
Худоба виділяє менше метану,
коли відригує й пукає.
І вони забезпечують організм
магнієм, міддю, всіма цими речовинами.
Вони також забезпечують 60 % кисню Землі.
Я думала, що це тропічний ліс.
Ні. Поширена помилка, але це морські рослини.
Вони в нашій зубній пасті. Це частина нашої культури,
нашої міфології, всього.
Якби всі підтримали цю ідею,
це могло б змінити світ.
І тому я хочу долучитися.
Як тато?
Приїжджає додому наступного тижня.
Де він житиме?
У фургоні на фермі, звісно.
Звісно.
Ми ж не змусимо його жити деінде.
-Так? -Авжеж, ні.
Тоді я маю повертатися.
Хоча б готуватиму для нього, приноситиму речі.
Роно, прошу, не хвилюйся так.
-Але я хвилююся. -Ні.
Він мусив проходити через це знову і знову.
Ти маєш дбати про себе.
Це те, що я мусила зробити.
Тобі було дуже важко?
Виховувати мене, доглядати ферму,
а його... не було.
Так.
Іноді було дуже важко.
Його не було місяцями.
І навіть коли він був поряд, мені...
інколи було дуже самотньо.
Так.
Тоді я знайшла Бога, чи радше...
Бог знайшов мене.
Усе походить з океану.
Й океан забирає всіх назад.
І врешті-решт, одного дня
вони можуть повернутися на землю.
Після шторму знаходять найкращі речі.
Частини давньоскандинавського Удальського права
досі діють на Оркнейських островах.
І якщо ви знайшли щось на березі своєї ферми,
і воно було вище рівня води,
ця річ ваша.
Тут скоро відбудеться фестиваль
«Гіро-вечори».
Приїдуть митці з усієї країни,
з усього світу.
І ми це все організовуємо.
Розвішуємо банери.
Справді?
Ти забираєш мою роботу.
Ні, серйозно, як у тебе справи?
Добре.
-Я справді... -У тебе чудовий вигляд.
Я, мабуть, почуваюся найкраще за дуже довгий час.
Обіцяю.
Гіро!
Вийшло. Так, вийшло.
Хочеш сісти?
Так, будь ласка.
-Тут трохи безлад. -Нічого.
На.
Так холодно.
Можна я зніму шкарпетки?
Так. Я теж це зроблю.
Промокли до нитки.
Дай мені шкарпетки.
Дякую.
-Так краще. -Набагато краще.
Мені сподобалося сьогодні, було весело.
Такий гарний вечір.
Якось мені наснився сон.
-У ньому моє волосся загорілося. -Ясно.
-Звучить страшно. -Так.
Але й дивовижно.
Моє волосся було полум'ям, що вирувало навколо.
Отже, ти завтра повертаєшся?
Так, вранці сяду на пором.
У грандіозні моменти,
під кайфом від свіжого повітря та свободи на пагорбі,
я вивчаю власну геологію.
Моє тіло — це континент.
Я скрегочу зубами уві сні,
наче тектонічними плитами.
А коли я кліпаю, сонце мерехтить.
Мій подих розганяє хмари в небі.
І хвилі котяться до берега
в такт биттю мого серця.
Миси острова здіймаються над морем,
як мої кінцівки у ванні.
Мої веснянки — це відомі пам'ятки.
А мої сльози...
це ріки.
Щоразу, як я чхаю, б'є блискавка.
А коли я досягаю оргазму,
стається землетрус.
Переклад субтитрів: Яна Філоненко