Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Anno!
Poslali ho do Ceccana.
DĚDICTVÍ ZA KAŽDOU CENU
Můžeme?
Jo!
Chci vás nažhavit!
Píseň třídy třetí B!
Alanova píseň!
Kdo jsem?
Já vím. Myslím.
Poznala jsi mě podle rukou, nebo hlasu?
Podle obojího.
Jak je to dlouho?
Bojím se to říct.
Radši to neříkej. Už je to moc dlouho.
Procestoval jsem Jižní Ameriku.
Hodně Chile, Bolívii a Venezuelu.
Cos tam dělal?
Moje vlastní divadlo. Spontánní.
Pobuřující politické věci. Byl jsem i ve vězení.
Kvůli tvým politickým hrám?
Dealování drog.
Politické divadlo není v některých zemích udržitelné, když nedealuješ.
Jak se má máma? Pořád hraje?
Ne.
Už ji nikdo do ničeho neobsazuje.
Dej mi její číslo.
Dávám něco dohromady a mám pro ni roli.
Děláš si srandu?
Nedělám.
Udělal bys jí velkou radost.
Je to škoda, víš.
Byli jsme spolu moc brzy.
Příliš brzy. Byli jsme…
malá semínka.
No,
to tvé ošukávání všech okolo,
byl jsi spíš jako popínavka než semínko.
A zpátky k odplatě, začala sis s klukem ze třetí F.
S tím kreténem.
Je to můj manžel.
Tak to pak není kretén.
Podívej.
Zítra odjíždím do Asturie.
Jedu na seminář o mimice zvířat.
Nekecej.
Můžu ti zavolat, až se vrátím?
Ano, jistě.
Můžeme zajít na kafe, nebo žrát seno, když se vrátíš jako kůň.
Chtěl jsem ti ukázat svoje divadlo.
- To je hezké. - Žádné sexuální narážky.
Ne, nemyslela jsem si, že je to sexuální…
Dobrou noc.
- Dobrou noc. - Dobrou.
Díky.
Ty zatracený sporťáky.
Kurva.
O MĚSÍC POZDĚJI
Promiňte? Můžeme si objednat.
Ne, čekáme na mámu. Díky, ale pořád čekáme.
- Čekáme na mámu. - Jasně.
Zajímalo by mě, co nám řekne.
Já asi vím.
Co?
Možná to souvisí s její prací, ale mlčím jako hrob.
Možná je připravená rozdat nějaké peníze.
- Dá-li Bůh. - Nezačínej.
Zdědila je. Jsou to její peníze. Udělá si s nimi, co chce.
Prosím. Carlo, řekni jim to.
Říct jim co?
Ale je jí 90. Těch šest milionů si vezme do hrobu?
Jde o pomoc rodině.
Například musím trochu zrekonstruovat čajovnu…
- Už zase? - Jen pár věcí, tati.
Mezitím, co si budu hledat práci,
bylo by skvělé mít vlastní byt…
Nejsi u nás spokojený?
Jsem.
- Ale po roce života s tebou… - Je načase, aby vypadl.
Stejný názor, jen jsem to řekl na rovinu.
Tady je.
Je tady?
Táta s námi ohledně babiččiných peněz souhlasí.
- Ne. - Jo? Proč?
Po všech těch problémech s obnovením licence,
by mi nevadil člun nebo loďka.
Abych to zrekapitulovala, čajovna, byt a člun.
Chcete si ještě něco objednat?
Maminko!
- Tady prosím. - Ahoj všichni!
- Ahoj. - Mami.
- Jsi tak krásná. - Tady.
Dlouho jsme se neviděli.
Já vím. Je to moje vina.
Babi, než zapomenu, mám pro tebe malý dárek.
Jsem jediná, kdo dal babičce dárek?
Je to čaj z lesního mechu.
Opatrně, nebo ti v puse porostou houby.
Díky, Ale.
Každopádně jsem vás všechny požádala, abyste dnes přišli,
protože vám musím sdělit něco velmi důležitého.
Potkala jsem někoho, kdo mi dodal energii.
Po takové době si to zasloužíš.
A to jsem se vzdala naděje.
Já vím.
Ale místo toho,
od první noci, co si mě vzal,
začalo moje tělo vibrovat.
Byla jsem jako Magalhãesův průliv,
kterým propluly a pronikly
mocné lodě zkušeného průzkumníka.
Nechutný.
Tu noc mě zvedl…
Ať toho nechá.
A tady ho máme!
Ahoj.
- Zdravím vás. Ahoj, Anno. - Ahoj.
Ahoj.
Má lásko.
- Carlo, že? - Ano.
- Pamatuju si tě. - Já taky.
Vezmu si židli.
- Kdo je to? - Blbec.
Takže, lásko? Všechno v pořádku? Co?
Jsi ráda, že jsi se svou rodinou, svými vnoučaty?
Vlastně ti musím poděkovat, Anno.
Kdybys mi nedala její číslo, nedali bychom se dohromady
a Giuliana by nezačala zase hrát.
Pravda.
Dáváme dohromady mou Hemingwayovu adaptaci
Stařena a moře a Giuliana hraje tu stařenku.
Tu stařenku. Nekecej.
- A co budeš ty, moře? - Ne. Já budu marlín.
Ryba. Zajímavé.
Taky rekonstruujeme jeho divadlo, které se rozpadalo.
Ne. Přehání. Jen je trochu opotřebované.
Koneckonců, díky Bohu a penězům zděděných po tetě Tee,
máme prostředky.
Ale hlavně díky tobě, lásko.
Díky tobě.
Má marlín zácpu?
Zabij mě, rybo. Jen ty to dokážeš.
Zabij mě, sestro.
Je jedno, kdo koho zabije.
Zabijte se oba.
Jejda.
Copak?
Dáme si pauzu. V tomhle kostýmu umírám.
Jaká jsem byla?
Jsi úžasná, lásko. Úžasná.
Díky.
- Dej si pauzu, opravíme světla. - Jo.
- Jdeme. - Jasně.
Tasso?
Tohle je Kuba?
Vidíš v tom kubánský večer?
Tohle je z novin v Montevideu.
Podívej. Píší o Nunziu Zampovi v souvislosti s vyšetřováním vraždy.
Ta žena, Luisa Rodriguezová, byla o 20 let starší než on.
Pak je tu ten chilský. „Nejspíš žhářství.“ Ukaž jí ten článek.
Hele, mami. Promiň, ale podívej.
Odkud je máš?
Mami, někdo to vyšetřoval.
Kdo?
Profesionál.
Přišlo nám to trochu divné.
Co jako?
Skutečnost, že se živý, úžasný muž
mohl zamilovat do babky, jako jsem já?
Přesně tak.
Snažím se najít způsob, jak ti to říct, mami.
Nunzio ty ženy zabil!
O čem to mluvíš, ty idiote?
Nechoď kolem horké kaše. Když je zabil, tak je zabil.
Chceš znělku?
Nežárlíš náhodou?
Mami, já nežárlím. Mám strach. Rozumíš?
Nunzio si vzal ty dvě ženy, dvě starší ženy, obě bohaté
a teď jsou obě mrtvé.
Jsi bohatá, máš šest milionů v bance a jsi starší. Nepřipomíná ti to něco?
Nunzio měl těžký život.
A já jsem dlouho sama.
Teď čekáš, že budu věřit tvým malicherné drbům
a zahodím své štěstí?
Jen jestli chceš ještě pár let žít.
Co to je?
- Naše snubní prsteny. - Bože.
Budeme se brát za dva týdny na Menorce.
O čem to mluvíš?
Pak se přesuneme do Jericoacoary,
vesnice v písku v severovýchodní Brazílii.
Co to je, telenovela?
Jak dlouho je ve svém pokoji?
Tři hodiny. Nechce nikoho vidět.
- Měl bych s ní promluvit? - Ne, bože.
S tvou depresí ji doženeš akorát tak k sebevraždě.
Promiňte, potřebuju něco z kabelky.
Zlato, jak se cítíš?
Jako někdo, jehož mámu chtějí zavraždit. Jsem nasraná.
Ale já mu to nedovolím.
Jaký máš plán?
Ne, nemůžu vás do toho zatahovat. Musím to udělat sama.
Co udělat sama?
Nepotřebuju ničí pomoc.
- Nech toho. - Čeho?
Přestaň, nech těch řečí.
Jsem tvůj manžel, prokrista.
Vím, že si myslíš, že jsem zbytečný, neschopný člověk,
ale v nouzi chci pomoct.
Dobře.
Musíme zabít Nunzia.
Jo. To není špatný nápad.
Mami, o čem to mluvíš? Děláš si srandu.
Ne.
Nedělám si srandu.
Blázníš?
Myslíš, že budu čekat na telefonát z Brazílie,
že máma umřela po sežrání piraněmi nebo kousnutí palovčíkem?
Tak zavoláme policii.
Co jim řekneme?
Zatím nebyl spáchán žádný zločin.
Navíc Nunzio nebyl nikdy odsouzen za smrt svých ex.
Co může policie dělat?
Mami, to je nesmysl. To nemůžeme. No tak.
Takže necháme babičku umřít?
Ten kretén dostane všechny její peníze.
To je vtip, ne? Tati, řekni něco.
Co na to říct?
Ten nápad je šílený!
Vždycky zmizíš, když tě rodina potřebuje,
jako když bylo třeba sklidit stůl.
Zbláznila ses?
Neplníme myčku, mluvíme o zabití člověka.
Muži, který mi zabije mámu, když nic neuděláme!
Tati, řekni něco, prosím.
- Řekni něco! - Přestaň otravovat! Nech mě přemýšlet!
Ne. Není o čem přemýšlet.
Promiňte, tohle je moje věc. Nikdo z vás se do toho nemusí plést.
Jdu spát. Chci si odpočinout.
Chci mít zítra čistou hlavu. Musím naplánovat vraždu.
Dobrou noc, mé lásky.
Carlo?
Copak?
Dobře, pomůžu ti.
Nemusíš.
Když sis stěžovala, že nikdy neděláme nic vzrušujícího,
vražda mě nikdy nenapadla.
Ale jestli to chceš,
jsem tu pro tebe.
No? Můžeme pomalu načrtnout plán.
Ne, zlato. Nemůžeme nic zapisovat.
Musíme si všechno zapamatovat.
Jo, jasně.
Co si v těchto dnech nenapíšu, zapomenu.
Chápu, zlato,
ale zkusme nejít do vězení kvůli tabuli s nápisem:
„Zavraždit Nunzia ve čtvrtek.“ No tak.
Ahoj.
- Co tady děláte? - Pohyb. Běžte.
Vaše matka a já…
Bylo by lepší, kdybyste nám dali prostor a neslyšeli, co říkáme a…
Ne.
Celou noc na to myslím. Tohle je morální problém, který je mimo zákon.
Ať se propadnu, jestli nechám někoho ukrást naše dědictví a žít dál!
Říkám vám to teď!
Jasně, že nechci, aby zabil babičku,
ale možná kdybychom našli alternativu k vraždě…
Lásky moje, jsem ráda, že jste tady.
Jako rodina jsme nedělali nic společně od naší dovolené v Řecku.
Než začneme, rád bych vás uklidnil.
Jestli to uděláme a chytí nás…
Beru na sebe veškerou vinu.
- Dobře. - Dobře.
Fajn.
- Kdo chce kafe? - Já.
Takže to nikomu nevadí?
Fajn. Já chci taky kafe.
Jsou tu croissanty.
Emilio, přestaň blbnout. Jsme jen rodina, co snídá.
- Nepřeháněj to. - Zlato, posaď se.
Dobře. Začneme.
Ano.
Má někdo nějaké nápady, jak to udělat?
- Můžu? - Ano.
Ano, zlato.
Páni.
Tady.
To je Aconitum. Rostlina z Baleárských ostrovů.
Roste i na Menorce a některých lesech Santo Tomás.
Tady.
Dej to tátovi.
Obsahuje akonitin,
látku, která způsobuje paralýzu smyslových nervů.
Dobře.
Pojídání květů rostliny způsobí stažení hrdla,
vedoucí k smrti udušením.
Takže to v podstatě bude vypadat jako infarkt.
Infarkt.
Nezanechává stopy.
Ráno jsem se probudila a prošla každou botanickou knihu.
Podívejme se. Zdědila jsi po mámě alergii na pyl a její zabijácké instinkty.
Mámina holčička. Tvá sestra je úžasná, co?
Abych to shrnula,
svatba se koná ve vile, kterou si máma pronajala.
Než dorazí hosté,
budeme s Nunziem čtyři dny o samotě.
Čtyři dny před svatbou.
Takže čtyři dny…
abychom…
to udělali.
Mimochodem, na Menorce jsme nikdy nebyli.
Pravda.
Prý je super na procházky.
Nemáš kufr?
Všechno je tady.
Troje boxerky, tři košile, a Bergsonův Úvod do metafyziky.
Bereš si elektrickou deku a nafukovací rukávky?
Jasně.
Jsem rád, že budeme trávit čas spolu, protože díky tobě se cítím mladší.
Na lidi tak působím.
Jedeme na dovču s chlapem, který randí s 90letou
a Anna pak vypadá jako puberťačka.
Jo, jen se směj.
Co když Aconitum na Menorce nenajdeme?
Co?
Co když Aconitum na Menorce nenajdeme?
Najdeme.
Vzala jsem pro jistotu arsen.
Cože kurva?
Nezačínej, prosím.
Co když ti zkontrolujou kufr?
Nezkontrolujou.
- A když jo? - Proč?
- Tohle je letiště! Zkontrolují ho! - Uklidni se!
Máš ho ve svém.
Vážně?
Ano. Můj byl plný.
Dělám si srandu.
Uklidni se.
Vážně si myslíš, že bych brala arsen?
V lahvičce ve tvaru lebky.
Hlupáku.
Máme problém.
Co?
Emilio šílí.
Prý už nechce jít na trh Ceccano.
Co?
Už nechce mluvit o „vraždě“,
takže bude používat „trh Ceccano“.
Co je trh Ceccano?
Já nevím. O to nejde.
Jde o to, že když něco neuděláme, může všechno podělat.
Skvěle. Co teď?
Promluvím s ním. Nech mě projít.
Co se děje?
Nic.
Nic? Tvoje sestra říká, že máš obavy z „trhu Ceccano“.
Tati, já nechci do Ceccana.
Nechci tam.
Je to jedna z těch věcí, co tě bude pronásledovat do konce života.
Ale no tak.
To jídlo je trochu tučné, to je vše. Nedramatizuj to tak.
Zaplatím za to.
Nejde o to, kdo za to zaplatí.
Je to morální problém. Jak…
Ano, já vím.
Žádné účtenky. Všechno se zamete pod stůl.
Ale život ti občas hází klacky pod nohy.
Jet do Ceccana je menší zlo pro celou rodinu.
Vždycky se můžeš rozhodnout tam s námi nejet.
Nikdo tě nenutí, miláčku.
Nechápu, že jste s tím tak v pohodě.
Jak to, že nemáš obavy?
No tak. Táta je tady.
Hlavu vzhůru.
Je to narušené dítě. Nemocné. Velmi nemocné.
To kurva říkal?
Nutíš mámu řídit? Neumíš řídit?
Nemám řidičák.
Mám jeden z Chiapasu,
ale nikde jinde než v Nikaragui neplatí.
Ale odvezl jsi mě domů.
Řekl jsem, že nemám řidičák. Auto jo.
Mám nápad.
Co když to nastražíme, jako by Nunzio spáchal sebevraždu?
Můžeme místo slova „sebevražda“
použít něco jiného?
- Co třeba „opalování“, když už ta pláž? - Ano.
Dost těch keců.
U sebevraždy nebude nikdo hledat podezřelého.
Že jo? Ale musíme přesvědčit mámu, že Nunzio je trochu v depresi, a že…
Jsou to herci. Nejsou všichni psychicky labilní?
Jo.
Já věděla, že to tak dopadne.
Co tím myslíš?
Nesouhlasili jsme s Aconitumem?
Ano, zlato, samozřejmě. Ale vždy je potřeba plán B.
Jasně. Zvlášť když je plán A můj. Že jo?
Přesně tak.
Proč se netváříte, jako byste mi někdy věřili?
Dost. Přestaň se chovat dětinsky.
Zlato, nikdo o tvých vražedných schopnostech nepochybuje.
Ale no tak.
Nádhera! To je krásné místo!
Kam jsi nás to vzala, lásko?
Na svých blízkých nešetřím.
Je to velmi izolované.
To je.
- Patricia? - Ano.
To je kuchařka. Taky se stará o dům.
A Luis je zahradník, že?
- A ochranka. - Skvěle.
- Skvěle, ukážeme vám to tu. - Jdeme na to.
Emilio, vylez.
- Líbí se ti to, zlato? - Je to nádhera.
Vidíš, jak je to úžasné?
Tamhle je bazén.
Níže máte přístup na soukromou pláž.
Chápu. Proč tam je tolik bezpečnostních kamer?
Můj manžel je trochu paranoidní.
Požádal majitele, aby je tam dal.
Před touto prací jsem dělal u civilní gardy.
Připadá mi to jako bezpečné místo.
Bezpečné?
Je velmi bezpečné.
Navíc ostrované vědí, že jsem tady.
Vědí, že když nastanou potíže,
budu střílet a až pak se ptát na jména.
A když se mu jméno nelíbí, střílí dál.
Přesně tak.
Nepovídej!
Teď je tam ochranka.
Co budeme dělat? Já nevím.
Co budeme dělat teď? Musíme se zbavit i Luise?
A nechat žít Patricii?
Samozřejmě, že ne.
Musíme zabít i Patricii.
Slyšíš to?
- Co? - To.
Já nevím. Jde to z matčina pokoje.
Stěhují nábytek?
Asi neví, kam to dát.
Co?
Pohybují se tam a zpátky, tam a zpátky.
Udělej něco.
Co mám dělat?
Nevím, ale musíš je zastavit.
Musím poslouchat svého ex a matku, jak vedle „stěhují nábytek“?
Zbláznili se?
Ex? Jaký ex? Bylo to před 40 lety.
Není to ex.
Je to hospic, domov důchodců. Ale působivý.
Běž, prosím tě!
Dělám to jen pro tebe.
Co chceš?
Je to…
Anna nemůže spát.
Proč?
Kvůli tomu hluku.
To jsou dudci v zahradě.
Jo, dudci taky.
Taky se mi špatně spí, když jsem poprvé v nové posteli.
Jo, všiml jsem si.
Ale myslím, že tvou dceru trápí spíš to, že vás slyší „stěhovat nábytek“.
Co?
Slyšíme tě stěhovat nábytek odvedle.
Ta postel!
- Víš, co byste měli dělat? - To mi řekni.
Prcat, ať se unaví a uvolní se.
Guliano, v našem věku
buďme ohleduplní a pochopme, že jsme zašli moc daleko…
Mám tchyni děvku.
4 DNY DO SVATBY
3 DNY DO SVATBY
Dobré ráno.
Dobré ráno, Patricie.
- Díky, Patricie. - Díky, ano.
Víte,
včera večer jsem měla něco jako zjevení.
Uvědomila jsem si, že jsem šťastná.
- Všimli jsme si. - To je nádhera.
Konečně šťastná.
Jen doufám, že se se mnou Nunzio nenudí.
Někdy se zdá být odtažitý,
ztracený v myšlenkách.
Protože, mami,
jde o to,
že už na střední se Nunzio léčil z deprese.
Jo, to je pravda.
Myslela jsem, že se z toho dostal,
ale řekl nám, že…
cítí existenciální prázdnotu
a je zaplaven smutkem a apatií.
Když jsme u toho, Emilio říkal, že si toho taky všiml.
Lidé v depresi to cítí.
Ano, ale Emiliova deprese je racionální.
Je osamělej jako pes, má posranej život.
Je normální, že se chudák cítí na dně.
Na druhou stranu, Nunziova deprese,
u té nevíte, odkud pochází.
Je to mal de vivre, l'ennui.
Ráno se jim nechce vstávat, protože nedokážou čelit novému dni,
nekoupou se, protože se bojí vody.
Je to nejnebezpečnější druh deprese.
Miluju tě!
Tenhle ostrov je úžasný! Kdo se chce projet?
To je deprese.
Nahoru a dolů. Nahoře, pak dole.
Toužím po vznášejících se křídlech kluzáku,
dosahujícího výšek a dálek.
A po chatě u řeky,
abych si lépe vyčistila peří.
Jednou v Albánii jsem jel s Fiordalisou na koni.
Nevím, kdo to je.
- Ty neznáš Fiordalisu? - Ne.
Tak se zabij. Zastřel se.
Nebuď takový.
Provozuje někdo tvůj salon, když jsi pryč?
Je zavřeno.
Šetřím elektřinu.
Stejně v tom topím peníze.
Jak jako?
V čajovně. Topím v tom peníze. Jde to fakt špatně.
Promiň. To jsem nevěděl.
Protože jsem to nikomu neřekla.
Moji dodavatelé a teď ty jste jediní, kdo to ví.
Proto mi nikdy nevoláš?
Já myslel, že jsem něco pokazil.
Že svého staršího bráchu už nedáváš.
Jistěže ne.
Vždy budu potřebovat někoho, kdo je na tom hůř.
Pojďte sem, vy ňoumové. Koukejte na tu krásu.
Přinesu lahev vody.
Ale?
Ale!
Co?
Můžeš se opálit.
Jo, to doufám.
Poslyš, myslím, že na opálení už nebude lepší čas.
Asi se nemůžu opálit!
Proč se sem nejdeš opálit ty?
Seru na to! Nikdy se neopálím!
Ani jsem nechtěl na tenhle zatracenej ostrov jet!
Já se neopálím!
Já se nikdy neopálím!
Já taky ne!
Komu to vadí? Tak se neopalujte. Nikdo vás nenutí.
Paranoidní cvoci.
Mám opalovák s ochranným faktorem 50.
Pojďme si zaplavat.
Nunzio fotil u okraje útesu a Emilio řekl:
„Opaluj se,“ tak jsem přistoupila blíž, a on tam fotil,
a říkám si: „Udělám to“ a chystala jsem se na to.
Emilio zase všechno posral. Ale v pohodě.
Tak jsem si řekla: „Teď ho strčím.“
Nezvládla jsem to.
Vždycky jsi byla taková.
- Co? - Tančilas, ale nechtěla vystupovat.
Plavala jsi, ale nechtěla závodit.
„Ne, mami. To nemůžu, mami.“ Pamatuješ ty scény?
Pamatuješ? „Jsem nervózní. Zkamením.“
Není to úplně to samé.
Ne, je to stejné. Musíš to překonat.
Je to pro tvé dobro, vražda stranou.
Musím na záchod.
Nech ji být. Už takhle se stydí.
Co jsem řekla?
Tak ho nestrčila z útesu. To se stane.
Už tak je z toho špatná. Nemá cenu to zhoršovat.
Takže nemůžu nic říct? Není dítě.
O to nejde.
To ona má tak velká očekávání.
Hypotenze, nervová paralýza, Aconitum. Ať toho nechá.
Chová se jako expertka,
ale když přijde na věc, ztuhne.
Mluvíš o mně?
- Ne, zlatíčko, ne. - Ne, zlato, ne.
Podle mého názoru,
vzhledem k tomu, jak to je,
si myslím, že to nedáme.
Dost!
Musíš nám jako rodině věřit.
A hlavně musíš věřit sám sobě.
- Vždy jsi tak negativní. - Vždy negativní.
Říkám si proč.
Co tím myslíš?
Vždycky ses k nám chovala jako ke dvěma idiotům.
Ale když se ti to hodí, máme se chovat dospěle.
- Skvělý rodičovství. - Dost! Pořád si stěžuješ.
Koho zajímá, jak jsme tě vychovali nebo co si o vás myslíme?
Je vám 30 let. Dospějte už!
Jo. Je mi z toho neskutečně smutno, víte?
Zjistili jsme, že spolu nezvládneme ani spáchat vraždu.
- Má pravdu. - Jo.
Zkusme držet pohromadě a soustředit se na náš úkol.
Není to tak těžké.
Tady neštěpíme atomy.
Musíme se jen zbavit jednoho úplně zbytečného idiota.
Jo. No tak.
Jdi na procházku s bratrem.
Můžete jít hledat tu vražednou rostlinu.
Jo.
Jak se to jmenuje? Anagoneda? Anconeda?
- Aconitum. - Aconitum.
Pohyb. Běžte.
Buď odvážná.
- Jdeme. - Odvahu.
Po kom jsou? Po nás ne.
- Po tvém otci, zbabělci. - Ne.
- Tvá matka mu vždycky šéfovala. - Starej se o sebe.
Potenciálně smrtící rostliny se dají najít kdekoli.
Říkáš to, jako by to bylo dobré.
Ne. Nic. Musíme se podívat tam.
Běž. Počkám tady.
Proč?
Budu hlídat.
Varuju tě, kdyby se někdo přiblížil. Vydám zvuk zvířete. Koně!
Super. Jestli tě uslyší řehtat, nikdo si nás nevšimne.
Idiote.
V koupelně je nahý muž.
Co?
V koupelně je nahý muž.
Jak to myslíš, „nahý muž v koupelně“?
Dobré ráno.
Kdo jste?
Ne, kdo jste vy?
Jsou tu děti?
Ne.
Skvěle.
Pořád jsou tu dospělí…
Odpusťte mi. Použil jsem vaši koupelnu. Můj pokoj žádnou nemá.
Jsem Bojan, Nunziův svědek.
Právě jsem přijel z Chile.
Vstávej, jdeme.
Našla jsi je?
Ne.
Bože. Cítím se divně.
Ten spánek mě úplně vyčerpal.
Co se děje?
Zůstaň v klidu. Musím ti něco říct.
Už teď mě děsíš.
Asi jsem ji našla.
Ty vole.
- Co kdybych se jí dotkl? - Jo, myslím, že ses jí dotkl.
Jak to víš? Bylas pryč.
Máš tam vyrážku.
- Umírám. - Ne. Nesnědl jsi ji.
Ale pojeďme do nemocnice.
- Co kdyby jo? - Snědls ji?
- Já nevím. - Cože? Paseš se, když spíš?
Lidé jsou občas náměsíční. Možná spím. Pomoc!
- Emilio! - Pomoc!
Ne, počkej! Emilio!
Umírám!
Emilio!
Umírám!
Víc ovoce, Carlo. Víc. Neboj.
Jasně. Co mám dělat?
Kde jste kurva byli?
Neptej se.
Máte tu rostlinu?
Máme, ale zdejší génius na ní spal, takže jsme museli do nemocnice.
Dali mu kortizon, ale pořád je to oteklé.
Aconitum už používat nemůžeme, protože když to budou vyšetřovat,
spojí si to a chytí nás.
Proč mě sabotuješ pokaždé, když něco zkouším?
- Jasně, otrávil jsem se naschvál. - Jo…
Ticho.
Co se děje?
Nunzio jel do vesnice vyzvednout nějaké přátele Luise a Patricie,
aby oslavil příjezd svého svědka.
Jaký svědek?
Jmenuje se Bojan.
Srbský plánovač svateb, Uruguayan adopcí.
Je slepý?
Jen dočasně.
Poranil si oči organizováním Prvního svatého přijímání ve Valparaísu.
Anno.
Konečně jsme sami.
Jo.
Kde je máma?
Odpočívá. Byla trochu unavená.
Jak neobvyklé na 87letou ženu.
Vím, co chceš dělat.
Co?
Budeš mít odvahu?
Promiň, o čem to mluvíš?
Opustit ho.
Anna, kterou jsem kdysi znal, by se s tím nespokojila.
Promiň, můžu?
Zní to divně od muže, který se zamiloval do 87leté ženy
se šesti miliony v bance.
Máš pravdu.
Vždy se mi líbily bohaté ženy.
Ale ne pro jejich peníze.
Bohaté ženy jsou šťastnější než chudé.
Mám rád štěstí.
To jsme já a ty.
Milujeme se během školní demonstrace.
Ne, tak ohebný jsi nikdy nebyl.
Rozumíš?
Co se děje?
Nic se neděje. To je ten problém.
Aniž bych někoho obviňovala, plán Aconitum selhal.
Pozítří jedou Luis a Patricia na festival do Ciutadelly.
To bude ideální čas jet do Ceccana.
Dáme Nunziovi do pití prášky na spaní
a až půjde babička spát…
Co když nepůjde?
- Babička chodí po jídle vždy spát. - Tentokrát třeba ne.
Nekaž to. Babička půjde spát.
Pokud ne, uspím ji a odnesu.
Uklidni se. Babička půjde spát.
Zatímco bude spát, odneseme Nunzia do garáže.
Cestou do garáže nejsou žádné bezpečnostní kamery.
Dáme ho do auta, napojíme hadici na výfuk,
nastartujeme motor…
až do chvíle, kdy…
A co Bojan?
A Bojan…
Něco vymyslíme a půjde taky na festival.
- Nebo ho taky zabijeme, jo? Šťastný? - To je moc.
Jeden problém po druhém, prosím.
Emilio, snaž se být pozitivní.
Buď pozitivní, synu.
Ještěže je slepý.
Jestli má někdo něco vidět, je lepší být slepec, ne?
Dalších 48 hodin
musíme dál šířit tu myšlenku, že se chce Nunzio zabít.
Jak?
Geniálním tahem.
Zfalšujeme pokus o sebevraždu v bazénu.
V bazénu?
Kdo se zabije v bazénu?
Někdo, kdo chce umřít. Koho zajímá kde?
V bazénu to nejde.
Nemá uspět!
Musí to vypadat, že se snažil.
A mám skvělý plán na zapojení bezpečnostních kamer…
Proč se to obtěžuju vysvětlovat lidem bez fantazie?
Je to idiotský.
Budeme hlasovat.
Kdo je proti bazénu?
Skvěle. Máma a já jsme pro.
Váš hlas nic neznamená, a tvůj už vůbec nic.
Návrh schválen.
- Takhle hlasování nefunguje. - Takhle to chodí!
Když jste všichni souhlasili, že to na sebe vezmu, kdyby něco,
tak všemu velím!
Každopádně k tomu dojde zítra,
až budeme s babičkou vybírat v centru květiny na svatbu.
Promiňte, ale co se přesně stane?
- Řeknu ti to zítra ráno. - Proboha.
Tak ráda tě poznávám, Bojane.
Škoda, že bydlíš tak daleko.
To ano.
Kdybys bydlel blíž…
3 DNY DO SVATBY
2 DNY DO SVATBY
To je ono. Klid. Pozor na schod.
Opatrně.
Ten plán zní jako vtip.
Už jde.
Tati, tohle fakt nedává smysl.
Prostě se nestyď. Vypadej rozrušeně. Ať to vypadá, že jsi zničená.
Nevím, jestli to zvládnu.
Nunzio, jak je?
Jdu si zaplavat.
Víš, že táta zvládne „prázdné plíce“ celou minutu?
Co jsou „prázdné plíce“?
Ne, nic.
Ne, řekni mu to. Nebuď tak skromný.
V bazénu jsem dokázal zadržet dech minutu a půl.
Dokonce i déle.
Mám licenci na potápění.
Mám ji z Bali z 80. let,
když jsem se ukrýval kvůli falešnému pasu.
Obvyklý italský právní nesmysl.
Samozřejmě.
Vsadím se, že minutu a půl dech nezadržíš.
Uděláme to takhle.
Zatímco budu pod vodou, vezměte si auto, projeďte se po ostrově
a až se vrátíte, ani se nepohnu.
Počkej.
Běž.
Běž!
Bože!
Bože, tati, co to dělá?
Co jsi to udělal?
- Co jsem udělal? - Jsi blázen! Já věděl, že to zkusíš!
- Tati! - Jsi blázen, že riskuješ život!
Nikdy neriskuj svůj život!
Já jsem ten blázen? Vy jste blázni!
Nevznášel ses. Mysleli jsme, že jsi omdlel.
Já? Všichni jste se zbláznili.
Jste divná rodina.
To není divná zábava, je sakra divná!
Jste nemocní!
Zlato, ty jsi tak špatná herečka.
Je to moc přehnané, uječené, křičíš až moc. Strašné.
Tak jsi mi to řekl.
Bylo to trochu moc.
Myslíš, že ti to šlo líp? Co?
Luisi, jsi tam?
Ahoj, Carlo. Jak se máš?
- Skvěle. - Co je?
Je to trochu citlivé téma.
Měl bys vědět, že Nunzio prochází těžkými záchvaty deprese.
Nunzio?
Ale vypadá tak šťastně.
Loni se pokusil zabít.
A před pár minutami v bazénu…
se pokusil utopit.
V bazénu?
Ale jak se můžeš utopit v bazénu? To je nemožné.
Není to nemožné!
Nunzio je možná nepředvídatelný, šílenec,
ale má neuvěřitelnou duševní sílu.
Nemusíš mu to říkat, samozřejmě.
Jen ti to říkám, abys o tom věděl.
Chtěl jsem tě požádat, abys na něj dohlédl,
zvlášť když tu nejsme.
Jasně.
Díky moc, Luisi. Moc mě to mrzí.
Mimochodem, měl by tam být záznam z bezpečnostní kamery,
která jeho pokus zachytila.
Můžeme to vidět?
Řekni mi svůj názor.
Když jsou majitelé pryč,
kamery jsou zapnuté, ale nenahrávají.
Tak proč tam kurva jsou?
Odstrašují zloděje.
Je mi líto toho Nunzia.
Můžu zavolat doktorovi, kterého znám. Psychiatr…
Ne. Nesnáší psychiatry. Věří jen šamanům.
Každopádně. Ahoj. Do hajzlu.
Anno?
Kdes byla?
Nemohla jsem spát, tak jsem se šla projít.
Každopádně, Carlo, nápad s bazénem byl neuvěřitelně hloupý.
Alessandra má pravdu.
Držíš si nás u těla, abys nás mohla zničit.
Viděl jsem tě v bazénu s Nunziem.
Mě?
O čem to mluvíš? Šla jsem sama.
Tak kdo to šukal na pohovce?
Carlo!
Musela to být Giuliana. Ti dva jsou jako králíci.
Vážně si myslíš, že se vykradu s vrahem mé matky?
Já nevím. Možná máš Elektřin komplex.
Jsi v jungově fázi.
Nech toho.
Každopádně,
Nunzio, který se pořád válí na pohovkách,
pořádá večírky a cvičí jógu štěstí,
kdo by věřil tomu, že se chce zabít?
Ani kdyby to řekl on sám.
Myslím, že kdyby to řekl sám, uvěřili by tomu.
2 DNY DO SVATBY
1 DEN DO SVATBY
Vyfotíme se.
- Co to děláš? - Rodinná fotka, všichni pohromadě.
- No tak. - Vážně?
Sundej si brýle, drahá.
Všichni řekněte „sýr“.
Vlastně ne, řekněte „Pomáda“ s prstem jako John Travolta.
No tak. Ty taky, Carlo.
Rozhodně.
Skvěle. Jdeme omrknout labyrint.
- Můžu mít osobní otázku? - Jasně.
Jaké to je mít tak sexy dceru? Je to těžké?
Proč se ptáš mě?
Takový square.
To je jedno.
Zapomněl jsem, že jsi inženýr.
S duší konformního robota.
Promiň. Moje chyba.
Jdi do prdele.
Tady je.
Co se děje?
Připravují se na dnešní festival.
Anno? Jdu nahoru.
Ano. Hned tam budeme.
Giuliana je v dobrých rukách.
Nunziovy bývalé manželky neměly nikoho, chudinky.
Alespoň je nikdo nechránil, jak ty svou matku.
O čem to mluvíš?
O lásce, Anno.
Co si myslíš o Nunziovi? Zdá se ti šťastný?
Proč?
Já nevím. Mám trochu obavy.
Vypadá v depresi.
Nechtěl bych, aby udělal něco hloupého.
Jako co?
Nechtěl bych, aby ho našli
v garáži, jak nasává z výfuku.
Pojďme za Giulianou.
Pomalu, krůček po krůčku,
jako časné ráno vynoří se z noci
a na vrcholu své úzkosti,
tvá přítomnost je rozmazána,
jako tvá vzdálenost.
Výborně.
Nerozuměl jsem té hovadině, ale bylo to velmi poetické.
Hele, Nunzio,
potřebuju si s někým promluvit,
ale moje děti mi nepomůžou, natož Anna.
Chceš mluvit se mnou?
Nikdo jiný tu není.
Je to dost osobní.
Myslím, že bys mi mohl pomoct.
Prokletí být milován všemi.
Jasně.
Prostě se na tebe přichytí.
Venku je bar. Dáme si drink?
- Platíš? - Ano, je to na mě. Jdeme.
Jak to jde, zlato?
Skvěle. Už jsem skoro hotová.
Máš štěstí, Anno.
U dcery je vzácné, aby se mohla zúčastnit matčiny svatby.
Je to krásné.
Bojane, co chceš?
Co chtějí všichni.
Lásku.
Peníze.
Kolik?
Milion.
Milion?
Zbláznil ses?
Pro 87letou ženu?
Nunzio je můj kamarád.
Hele, je energická, vtipná.
Ale je taky otravná.
I když mi na ní záleží,
nemám víc než 300 000 eur.
No tak.
Čtyři sta.
Tři sta padesát.
Dobře, 400 000 a řeknu policii,
že se Nunzio pokusil zabít už v Montevideu před dvěma lety.
Dobře?
Už Annu nemiluju.
Chtěl bych jí napsat dopis proč.
Už jsem ho napsal, ale je to hrůza.
Umíš psát, mluvit. Se slovy to umíš.
Pomůžeš mi to přepsat?
- Máš tužku a papír? - Jo.
- Tady máš. - Připraven?
Neumím to napsat. Udělej to.
Přepíšu to později.
Fajn, ale žádný pláč, jo?
Chápu, že jsi smutný, ale zkus být silný.
Chci, aby se to jevilo jako poslední rozloučení.
Život ztratil smysl a chci ho ukončit.
„Anno, má stará lásko.“
To je perfektní začátek, ale nepiš „Anno“.
Napsal bych „Má stará lásko“.
- Proč? - Protože jména to ruší.
- Ten dopis je pro Annu. - Jistě, ale to už ví.
- „Anno, má stará lásko. - Napiš „Má stará lásko“, jo?
Musíme se zaseknout na tomhle?
- Dobře. - No tak.
- „Má stará lásko.“ - „Má stará lásko.“
„Vím, že jsem…“
„Blbec.“
Díky za upřímnost.
- „Arogantní blbec.“ - „Arogantní blbec.“
„Falešný.“
- „Falešný.“ - „Marný.“
Marný? Ty se nešetříš, co?
Jo.
Dobře. „Marný.“
„Za jehož maskou…“
„Maskou“.
„…se nic neskrývá.“
„Nic.“
„Jenom hovna.“
Hovna?
Jo.
- Nemusíš se ponižovat. - Ne, je to důležité.
Chci být jasný, přímý, až k masochismu.
„Proto jsem se nakonec rozhodl opustit tento tvůj a můj svět.“
Je to mistrovské dílo.
Dáme to do auta vedle jeho těla.
Dopis na rozloučenou.
Musím ti říct něco důležitého, co musíš vědět.
Bože. Dobré, nebo špatné?
Skvělé.
„Uvědomuju si, jak cenný je můj manžel,“ tak skvělé?
Ne, spíš něco jako: „Bojan ví, že chceme Nunzia zabít.“
Cože? Děláš si srandu?
Ne.
Jak je to sakra dobrý?
Protože to není problém.
Dohodli jsme se.
Vlastně potvrdí Nunziovy sebevražedné sklony.
Nevymklo se nám to trochu?
Zlato, neboj.
To je normální, když někdo plánuje vraždu.
Zlato, věř mi.
Tvé jméno je složené ze dvou kouzelných slabik.
„Nun.“
„Zio.“
Všichni tě mají rádi.
Ztělesňuješ 54 ženských a 54 mužských vlastností.
Nejsi sám.
Jsi velký bratr Boží.
Všichni tě mají rádi.
Ahoj, Luisi.
Ahoj.
V kolik je festival?
Brzy.
Viděla jsem je trénovat s koňmi.
- Líbilo se ti to? - Velmi.
Patricia se bohužel necítí dobře.
Má velkou migrénu.
Myslím, že nepojedeme.
Luisi?
- Luisi. - Ano?
O Patricii se postaráme.
Ne, neboj, díky.
Moje dcera má obchod s bylinnými čaji na migrény.
Je to prakticky doktorka.
A já dobrovolničila pět let v útulku.
I psi mají migrény, a léčili jsme jich spoustu.
Dobře? Postaráme se o Patricii. A festival je jen jednou ročně.
Třikrát ročně.
Ale tohle je ostrov. Tady se nikdy nic neděje.
I jednou je velká věc, že?
Já nevím.
Taky jsem měl dneska problém s autem.
Myslím, že to nezvládne až do Ciutadelly.
Není to souzeno.
Je to souzeno. Můžeš použít naše auto.
Jo?
V tom případě super, díky.
Není zač. To je milé.
Super.
Hej.
Co?
To je mírné sedativum pro tvou matku, aby usnula.
- Jo. - Tohle Nunzia omráčí.
Carlo, ujisti se, že… Víš?
Anno.
Co je to za lidi?
Holky z karetní hry Buraco.
Zlato?
Ano?
Líbí se ti ty šaty?
Koupila jsem je na turné v Káhiře před mnoha lety.
Jo. Vypadáš jako Vanna Marchi.
Ty jsi takový idiot.
Vanna Marchi se mi líbí.
I fyzicky.
- Překvapení! - Překvapení!
To snad ne!
- Moje družičky jsou tady! - Ano.
- Myslela jsem, že přijedete až zítra. - Chtěly jsme tě překvapit.
- To je milé! - Co se děje?
- Jsou tu její kamarádky. - Moje družičky.
Utrpení, neštěstí a smůla.
Můžete s námi dnes povečeřet. Pořádně se zřídíme.
- Rozhodně. - Podívejme se.
- Ráda vás vidím. - Dobrý večer.
- To je překvapení. - Dobrý večer.
Skvělý nápad.
Ano.
Zůstanou na večeři.
Ano.
To si nemyslím.
- Bojane, promiň? - Ano?
Takovou příležitost si nesmíš nechat ujít.
Náš plánovač svateb.
Rozlučka se svobodou.
Rozlučka se svobodou, Bojane.
Jasně. Rozlučka se svobodou.
Ne, tu musíme mít.
Takže jaký je plán?
Jdeme na večerní piknik.
Půlnoční plavání.
Můžete plavat, jestli chcete, ale nemusíte.
Mám lepší nápad.
Proč je nevzít na festival do Ciutadelly?
Dokud je chlast!
Tam máme hotel.
Nalijeme se a pak se po čtyřech doplazíme do pokojů.
Dobře. Na festival. Jedeme.
Festival.
Ano.
Dávej pozor.
Zavřeme ty dveře.
Opij se i za mě, brácho, jo?
Jo, jasně.
Budu pít za dva.
Dobře, brácho.
Tudy. Skloň se. Nastup.
Ahoj, dámy. Bavte se. Ahoj.
Ahoj.
My nepijeme?
- Udělám rum s kolou. - Víš jak?
Musíš vymačkat limetku přes led.
Já vím.
- Pomůžu ti. - Ne.
Ví, jak na to.
- Určitě? - Samozřejmě. Je silný alkoholik.
Zkazil tolik dovolených.
Vážně.
Protože jsme teď rodina, můžeme se přestat přetvařovat, ne?
Můžeme si odfrknout. Všichni koksujeme ne?
Ne, díky.
Já taky ne.
No jo. Rodina znamená upřímnost.
Upřímnost a koks. Nemůžeš udělat chybu. Nemůžeš být zklamaná.
Jasně.
Jsem tady.
Ale asi jsem ho nechal v pokoji.
Tady to je.
Rum s kolou.
Dobře.
Tohle je pro Nunzia.
Díky.
- To je pro tebe, zlato. - Díky.
- Tady. - Děkuju, tati.
Emilio.
Na rodinu.
- Na rodinu. - Rodina.
Tohle má předpoklady pro skvělou hru.
Nejistá dcera, syn v depresi,
rodiče, kteří jsou spolu už od střední.
Babička, která je s vdovcem.
Nebo spíš s několikrát ovdovělým a mladším.
Mohla by z toho být boží komedie.
Možná černá komedie.
Záleželo by na konci.
- Ano. Máš pravdu. - Jo.
Musíš si vzít babičku?
Proč bych neměl?
Možná to není tak dobrý nápad.
Možná to není pro nikoho z vás dobrý nápad.
Emilio, nech toho.
Promiňte, najednou se cítím hrozně unaveně.
Kdyby byl někdo tak laskavý a donesl mi kokain z ložnice,
protože já…
na něj zapomněl.
A to byla jeho poslední slova.
Všichni říkají, že benzín na ostrovech je velmi drahý.
Myslím, že ne. Dneska jsme tankovali levně.
Kolik to bylo, 40, 42 za litr?
Ještě jsme neměli paellu. Jsme tady a nejedli jsme paellu.
Je to šílený.
Podle Luise má valencijská paella maso.
Jsou i s mořskými plody, s mušlemi a tak. Tak je zamícháme.
Budeme jíst lahodnou míchanou paellu, kombinaci masa a mořských plodů.
Dnes jsem uplaval 100 bazénů.
Sto bazénů.
Není to olympijský bazén, ale 100 je pořád hodně.
- Jsem trochu unavený. Dobrou. - Emilio?
Promiň, než si oblékneš pyžamo, musíme zabít Nunzia, pamatuješ?
- Můžu něco říct? - Prosím.
Šest milionů.
Je to víc než Nunziův život?
Očividně ano.
Ale ne babiččin.
Je vidět, že s tátou jste nás nevychovali dobře.
Vychovali jste nás jinak.
Takže Emilio a já
nikoho nezabijeme. Jdeme od toho. Nezvládneme to.
To mi přijde fér.
Dobře.
Vážně?
Ano, zlato.
Jděte spát.
A co vy?
No, my…
pomalu probudíme Nunzia a odvedeme ho do jeho pokoje.
Uděláme to tak.
Ano.
Dobře.
Pardon, že jsem vás do toho zatáhla.
Moc se omlouvám.
Ale díky, že jste tu pro mě byli, i když tohle všechno
bylo úplně šílené.
Chápu to a je po všem.
Dobře.
Dobrou.
- Dobrou, zlato. - Dobrou.
Dobrou.
Připraven?
Zvedni ho. Musíš ho zvednout.
Chápu, ale když ho chytnu… Je těžký. Vezmu ho za nohy.
Rozsviť.
Dej mu tam nohy.
Jo, snažím se.
Zatím seženu hadici.
Ten dopis.
Co to sakra bylo?
Ne.
Co to…?
- Anno. - Jo?
Pojď sem.
Co?
Nemůžu najít výfuk.
- Měl by být tady. - Cože?
Nemůžu najít výfuk. Měl by být tady.
Co?
Není tu výfuk.
Co to povídáš? To není možné.
Není tu výfuk…
Není tam.
Je to elektrické auto.
Co?
Jak to uděláme bez výfuku?
Je to elektrické auto. Můžeme mu dát elektrošok.
Uhni prosimtě, co to říkáš?
Pomoz mi s ním.
Dobře. Co teď?
Teď jdeme spát.
Co?
Tvoje matka není senilní. Řekli jsme jí vše o Nunziově minulosti.
Ví o tom.
Možná chce takhle trávit čas, který jí zbývá.
Ať se děje cokoli.
Chápu.
A to by mi mělo stačit.
Já nevím.
Zašel jsem s láskou tak daleko. Navzdory veškeré logice.
Ale tady končím.
Pojď do postele.
Za chvíli.
Anno!
Co se stalo?
Poslali ho do Ceccana.
Co se děje? Kde je Nunzio?
Spal v obýváku.
Ne, byl tu se mnou. Kde je?
Mami!
- Co je? Proboha. - Co se děje? Co se stalo?
Luisi!
Luisi, cos to udělal? Jsi blázen!
Pomoc!
Omlouvám se. Nevím, proč jsem to udělal.
Zavolejte sanitku. Pomoc!
Dej mi tu zbraň!
Luisi!
O nic nešlo!
Zavolá někdo záchranku?
Tak krásná sestra by mohla pracovat jen v nemocnici u moře.
Fakt ses tentokrát dostal do problémů, příteli.
Ty taky.
Co by sis počal, kdybych tě tu nechal jako sirotka?
Koupil bych si Harleye a vilu v Montenegru.
Co jsi říkal?
Nic.
Mrzí mě to.
Co?
Že není mrtvý.
Co teď budeš dělat?
Za dva týdny, jakmile bude Nunzio znovu schopen chodit,
se vrátíme do Říma.
Uvedeme Stařenu a moře.
Po představení odjedeme do Brazílie.
Ale proč, mami?
Ale nejdřív převedu těch šest milionů na váš účet.
Mami, no tak.
Možná o něco míň.
Potřebuju peníze na Brazílii.
Přijala jsem, proč je Nunzio se mnou.
Ale chci si užívat života tak dlouho, dokud to půjde.
Takže budu předstírat, že pořád mám ty peníze,
a budu si užívat Brazílii tím, že si z něj udělám vlastního otroka.
V mém věku
v Brazílii,
milovat se v písku,
za ten risk to stojí.
Možná ne jen ve tvém věku, mami.
Jaká je voda?
Dobrá.
Moc dobrá.
Nepůjdeš si zaplavat?
Ani náhodou.
Tady je máma.
Jak to šlo?
Vcelku dobře.
Jak se má babička?
Babička se nebude vdávat.
Díkybohu.
Ale bylo by fajn jet na další společnou dovolenou.
I když nemusíme nikoho zabít.
Jasně.
Takže se nebude vdávat?
Ne.
Díkybohu. Nezabili jsme ho, ale aspoň jsme ji zachránili.
Nunzio to všechno udělal sám.
Ale nebyla to pro nás procházka růžovým sadem.
Zasloužíme si alespoň poděkování. Možná víc.
- Že? - Jo.
Mluvila jsi s babičkou o těch penězích?
- Jdu se projít. - Přidám se.
Co jsem řekla?
- Mluvila jsi s ní? - V nemocnici?
- Ano. - Ne, nemluvila jsem s ní.
Takže jsem byl ty tři týdny nervózní zadarmo?
- Řeklas jí o mém člunu? - Přestaň na ni dávat cenovky.
Ty to víš, jen nám to nechceš říct!
- Takhle s mámou nemluv. - Takhle s ní nemluv!
- Neslušné - Ani raftový člun?
Proč je vždycky všechno moje vina?
- Dost. Přestaň fňukat. - Ne.
Kdybych měl vlastní byt, můžete si užít…
- Nech toho! - Ne, to není pravda.
Tady je máma. A její letadlo taky.
Klesá to.
Já to věděl. Cítil jsem to.
No tak. Prosím!
Ty to nevíš, ale matka škrtila psy.
A nemyslím pudly.
Co se to s tím psem děje?
- Co se děje? - Nic…
Je to citlivé téma.
Co je to za větu?
Luiso…
Luiso… Kurva!
Prosím, ať přestane.
- Tady je. - Tady je!
Co když na Menorce žádný arsen nenajdeme? Promiň.
Co když nenajdeme…
- Ne, počkej. - Přestaň.
- Znovu? - Giovanni mi to řekl.
Moc hezké.
Kdo si prdl?
Už to nezvládám.
Jen čekám na prd.
- Jsi debil. - Jdi.
Poslali ho do Ceccana.
Dobře.
Dobře. Do prdele.
A střih.
Překlad titulků: Rudolf Havlík