Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Anna!
L-au trimis la Ceccano.
BOGAȚI CU ORICE PREȚ
Suntem gata?
Da!
Să vă văd!
Cântecul clasei 9B!
Cântecul lui Alan!
Cine sunt?
Știu. Cred că știu.
M-ai recunoscut după mâini sau voce?
După ambele.
Cât timp a trecut?
Mi-e frică să mă gândesc.
Mai bine nu spune. A trecut prea mult timp.
Am călătorit prin toată America de Sud, prin Chile, Bolivia,
prin toată Venezuela.
Ce ai făcut acolo?
Teatru, cum știu eu mai bine. Spontan.
Chestii politice incendiare. Am fost și la închisoare.
Pentru subiectele politice?
Narcotrafic.
Teatrul politic nu e profitabil în unele țări dacă nu faci trafic.
Ce mai face mama ta? Mai joacă?
Nu. Nu o mai angajează nimeni acum.
Dă-mi numărul ei!
Scriu o piesă și am un rol pentru ea.
- Glumești? - Nu glumesc.
I-ai face o mare favoare.
E păcat, să știi.
Ne-am cunoscut prea devreme.
Prea devreme. Eram…
abia niște mugurei.
Ei bine, la ce donjuan erai tu,
erai mai mult iederă otrăvitoare.
Și, ca te răzbuni, te-ai cuplat cu tipul de la 9F.
Idiotul ăla.
E soțul meu.
Atunci, nu e așa de idiot.
Uite ce e… Mâine plec în Asturia.
La un atelier despre mimă zoologică.
Ca să vezi!
- Pot să te sun când mă întorc? - Da, desigur.
Putem ieși la o cafea sau la un fân, dacă te întorci cal.
De fapt, voiam să-ți arăt teatrul meu.
- Mi-ar plăcea. - Nu e o aluzie sexuală.
Nu, nu credeam că e o aluzie.
Noapte bună!
- Noapte bună! - Pa!
Mulțumesc.
Mașinile astea sport!
Fir-ar al naibii!
O LUNĂ MAI TÂRZIU
Mă scuzați! Putem comanda.
Nu, nu, o așteptăm pe mama. Mulțumesc, dar încă așteptăm.
- O așteptăm pe mama. - Sigur.
Mă întreb ce vești are.
Cred că știu.
Ce?
Poate are legătură cu munca ei, dar buzele mele sunt pecetluite.
Poate vrea să ne arunce niște cașcaval.
- Doamne-ajută! - Vă rog, nu începeți.
Ea i-a moștenit. Sunt banii ei. Face ce vrea cu ei.
Te rog, Carlo, spune-le.
Ce să le spun?
Are 90 de ani. O să ia cu ea șase milioane în mormânt?
Ar putea să-și ajute familia.
Eu trebuie să-mi renovez puțin ceainăria.
- Iar? - Doar puțin, tată.
Și, până îmi găsesc și eu de lucru, ar fi grozav un apartament al meu…
- Nu-ți place la noi? - Ba da!
- Dar, după un an cu voi… - E timpul să se care.
Tot aia spun, dar mai verde-n față.
Iat-o!
A venit?
Și tata e de acord în ce privește banii.
- Nu. - Da? De ce?
Dacă tot mi-am reînnoit permisul de barcă,
mi-ar plăcea și mie o șalupă mică.
Să recapitulăm. O ceainărie, un apartament și o barcă.
Mai doriți să comandați ceva?
Mamă!
- Poftim. - Salutare tuturor!
- Bună! - Mamă.
- Ce frumoasă ești! - Așa.
A trecut mult timp.
Știu. E vina mea.
Bunico, înainte să uit, am un mic cadou pentru tine.
Sunt singura care i-a luat un cadou?
E ceai de mușchi de pădure.
Să nu-ți crească ciuperci sub limbă!
Mulțumesc, Ale.
În fine, v-am rugat să veniți azi
pentru că am ceva foarte important să vă spun.
Am întâlnit pe cineva care m-a trezit la viață.
Chiar meriți, după atâta timp.
Și când mă gândesc că renunțasem la speranță!
Știu.
Însă, din prima noapte când m-a luat,
corpul meu a început să vibreze.
Am devenit ca Strâmtoarea Magellan,
prin care se intră și se iese
cu navele puternice ale unui explorator priceput.
Scârbos!
Seara trecută, m-a ridicat…
Să tacă odată!
Uitați-l!
Bună!
- Salutare! Bună, Anna! - Bună!
Bună!
Iubirea mea.
- Carlo, nu? - Da.
- Îmi amintesc de tine. - Și eu.
Îmi aduc un scaun.
- Cine e? - Un măgar.
Ce faci, iubirea mea? Toate bune?
Ești fericită cu familia ta, cu nepoții tăi?
Anna, trebuie să-ți mulțumesc.
Dacă nu mi-ai fi dat numărul ei, nu ne-am fi reîntâlnit
și Giuliana n-ar fi început să joace din nou.
Așa e.
Punem în scenă o adaptare după Hemingway,
Bătrâna și marea, Giuliana fiind bătrâna.
Bătrâna. Serios?
- Și tu ce vei fi, marea? - Nu. Eu voi fi peștele.
Peștele. Interesant.
Îi renovăm și teatrul, era o ruină.
Nu. Exagerează. Era doar puțin ponosit.
Mulțumită lui Dumnezeu și banilor moșteniți de la mătușa Tea,
avem cu ce.
Dar mai ales mulțumită ție, dragă. Mulțumită ție.
E constipat peștele sau ce are?
Omoară-mă, pește! Doar tu o poți face.
Omoară-mă, soră!
Nu contează cine pe cine omoară.
Omorâți-vă voi amândoi.
Ce e?
Hai să luăm o pauză! Mor în costumul ăsta.
Cum am fost?
- Ești minunată, dragă. Minunată. - Mulțumesc.
- Ia o pauză cât aranjăm luminile. - Da.
- Să mergem! - Da.
Tasso?
Suntem în Cuba?
Îți pare ție o noapte cubaneză?
Asta e dintr-un ziar din Montevideo.
Uite! Scrie despre un Nunzio Zampa, implicat într-un caz de omor.
Femeia, Luisa Rodriguez, era cu 20 de ani mai în vârstă decât el.
Și în Chile. „Posibilă incendiere.” Arată-i articolul.
Da, mamă. Îmi pare rău, dar uite!
De unde le-ai scos?
Mamă, am pus pe cineva să se intereseze.
- Pe cine? - Un profesionist.
Ni s-a părut puțin ciudat.
Ce anume?
Faptul că un bărbat plin de viață, minunat,
se putea îndrăgosti de o babă ca mine?
Exact.
Nu știu cum să-ți spun, mamă.
- Nunzio le-a ucis pe femeile astea! - Ce tot îndrugi, idiotule?
N-ai cum s-o spui mai frumos. Le-a ucis și gata.
Vrei versuri?
Nu ești geloasă cumva?
Mamă, nu sunt geloasă. Îmi fac griji. Nu pricepi?
Nunzio s-a căsătorit cu două femei mai în vârstă, bogate,
iar acum sunt moarte.
Tu ai șase milioane în bancă și ești în vârstă.
Nu-ți pică fisa?
Nunzio a dus o viață grea.
Și eu am fost singură multă vreme.
Și-acum vrei să plec urechea la bârfele tale
ca să-mi pierd fericirea?
Dacă vrei să mai trăiești câțiva ani.
Ce-s astea?
- Verighetele noastre. - Doamne!
Ne căsătorim în Menorca peste două săptămâni.
Ce tot spui?
Apoi ne mutăm la Jericoacoara,
un sat din nord-estul Braziliei.
Ce-i asta, vreo telenovelă?
De când stă închisă în cameră?
De trei ore. Nu vrea să ne vadă.
- Merg să vorbesc cu ea. - Nu, Doamne!
La cât de deprimat ești, se sinucide biata femeie.
Mă duc să-mi iau ceva din poșetă.
Scumpo, cum te simți?
Urmează să-mi fie ucisă mama. Sunt supărată.
Dar n-o să-i permit.
Și care-i planul?
Nu pot să vă implic. E ceva ce trebuie să fac de capul meu.
Ce să faci de capul tău?
Nimic. N-am nevoie de ajutor.
- Încetează! - Ce anume?
Încetează cu treaba asta!
Sunt soțul tău, pentru Dumnezeu!
Știu că mă crezi un nătâng incapabil,
dar, la nevoie, vreau să te ajut.
Bine.
Trebuie să-l omorâm pe Nunzio.
Da. Nu e o idee rea.
Mamă, ce tot spui? Glumești.
Nu.
Nu glumesc.
Ai înnebunit?
Să stau cu mâinile-n sân, să mă sune din Brazilia
să mi se spună că mama a murit mâncată de piranha
sau mușcată de păianjen?
Chemăm poliția.
Și ce le spunem?
Nu s-a comis nicio infracțiune.
Și Nunzio n-a fost condamnat pentru moartea fostelor soții.
Ce să facă poliția?
Mamă, e o prostie. Nu putem face așa ceva. Haide!
Și o lăsăm pe bunica să moară?
Ăla se alege cu toți banii din moștenire.
Glumiți, nu? Tată, zi ceva!
- Ce să mai spun? - E nebunie curată ideea asta!
Tu dispari când familia ta are nevoie de tine,
ca atunci când strângem masa.
Te-ai țăcănit?
Nu încărcăm mașina de spălat vase, vorbim despre uciderea unui om.
Un om care altfel o va ucide pe mama!
Tată, zi ceva, te rog!
- Zi ceva! - Ce pacoste ești! Mă gândesc!
Nu ai la ce să te gândești.
E responsabilitatea mea. Nu trebuie să vă implicați.
Eu mă duc la culcare. Vreau să mă odihnesc.
Să am mintea limpede mâine. Am o crimă de pus la cale.
Noapte bună, dragii mei!
Carlo?
Ce e?
Bine, o să te ajut.
Nu e nevoie.
Când te plângeai că nu facem niciodată ceva interesant,
la crime nu m-am gândit.
Dar, dacă asta vrei,
eu te susțin.
Ce ziceți? Ca să schițăm planul.
Nu, scumpule. Nu avem voie să-l scriem.
Trebuie să memorăm tot.
Da, bine. Eu, mai nou, dacă nu-mi notez ceva, uit.
Da, dar nu vreau să ajungem la mititica fiindcă au găsit tabla cu:
„Îl omorâm pe Nunzio joi”. Ce naiba?
Bună!
- Ce căutați aici? - Mișcă-te. Hai!
Eu și mama voastră…
Mai bine ne lăsați singuri, ca să nu auziți ce spunem și…
Nu. M-am gândit toată noaptea. E o problemă morală dincolo de lege.
Să dea naiba dacă permit cuiva să-mi fure moștenirea și să trăiască! Vă spun!
Da, nu vreau să o omoare pe bunica,
dar poate găsim altă soluție, nu crima…
Dragii mei, mă bucur că ați venit.
N-am făcut nimic împreună de când am fost în Grecia.
Oricum, înainte să începem, vreau să vă spun ceva, ca să stați liniștiți.
Dacă facem asta și suntem prinși…
îmi asum toată vina.
- Bine. - Bine.
Cum vrei.
- Cine vrea cafea? - Eu.
Nu-i pasă nimănui?
Bine. Vreau și eu cafea.
Am adus cornuri.
Emilio, lasă prostiile! Doar luăm micul-dejun.
- Nu te agita! - Dragule, stai jos.
Bine. Să începem.
Da.
Aveți vreo idee cum să procedăm?
- Încep eu? - Da.
Da, scumpo.
Super!
Așa.
Asta e Aconitum. E o plantă din Insulele Baleare.
Crește și în Menorca, și în pădurile din Santo Tomás.
Uitați! Dă-i și tatei.
Conține aconitină, o substanță care provoacă paralizia nervilor.
Bun așa!
Odată ingerată floarea, gâtul se contractă
și se moare prin asfixiere.
Deci va arăta ca un atac de cord.
Atac de cord!
Nu lasă nicio urmă.
M-am trezit de dimineață și am căutat prin toate cărțile de botanică.
Ca să vezi! Ai moștenit alergia la polen și instinctele ucigașe ale mamei tale.
Fetița mamei. Sora ta e uimitoare, nu?
Pe scurt, nunta are loc la vilă, cea închiriată de mama.
Înainte să vină oaspeții,
vom sta patru zile singuri cu Nunzio.
Patru zile înainte de nuntă.
Avem patru zile ca să…
Să…
o facem.
N-am fost niciodată în Menorca.
Așa e.
Cică e un loc minunat pentru plimbări.
Nu ai valiză?
Am tot aici.
Trei chiloți, trei cămăși și cartea lui Bergson.
Tu ți-ai luat păturica electrică și colaci de salvare?
Desigur.
Mă bucur că petrecem timp împreună, mă faci să mă simt mai tânăr.
Da, mi se spune adesea.
Umbli cu o femeie de 90 de ani.
Anna pare o adolescentă.
Râzi tu, râzi.
Dacă nu găsim Aconitum în Menorca?
Ce?
Dacă nu găsim Aconitum în Menorca?
O să găsim.
Am și niște arsenic la mine.
Ce dracu'?
Nu începe, te rog.
- Dacă îți controlează valiza? - N-o s-o controleze.
- Dar dacă o controlează? - De ce?
- E un aeroport! Le controlează! - Calmează-te naibii!
Și e într-a ta.
Serios?
Da. A mea era plină.
Glumesc.
Liniștește-te!
Crezi că sunt nebună să car arsenic cu mine?
Într-o fiolă în formă de craniu.
Boule!
Avem o problemă!
Ce?
Emilio o ia pe cărări.
Nu vrea să mai meargă la Târgul din Ceccano.
Ce?
Nu vrea să mai folosească cuvântul „crimă”,
așa că va vorbi codat, cu „Târgul din Ceccano”.
Ce e Târgul din Ceccano?
Nu știu. Nu asta e ideea.
Ideea e că, dacă nu facem ceva, ne pune bețe în roate.
Grozav. Și ce facem?
Vorbesc eu cu el. Lasă-mă să trec.
- Ce ai? - Nimic.
Nimic? Sora ta spune îți faci griji cu „Târgul din Ceccano”.
Tată, nu vreau să merg la Ceccano. Nu vreau să merg.
Dacă ajungi acolo, regreți toată viața.
Haide!
Mâncarea e cam grasă, atâta tot. Nu exagera!
Ți-am spus că plătesc eu.
Nu contează cine plătește.
E o problemă morală. Cum…
Da, știu.
Nu primești chitanță. Totul se face la negru.
Dar, uneori, viața te mai ia prin surprindere.
Cel mai ușor ne-ar fi să mergem la Ceccano.
Oricum, poți să nu vii cu noi la târg.
Nu te obligă nimeni.
Nu înțeleg cum puteți să fiți așa de relaxați.
Cum de nu ai remușcări?
Haide! Vino la tati!
Capul sus!
E un copil cu probleme. Cu probleme mari.
Ce dracu' a zis?
O pui pe mama să conducă? Tu nu conduci?
Nu am permis.
Am unul de la Chapas,
dar nu e valabil decât în Nicaragua.
Dar m-ai dus acasă.
Am spus că nu am permis de conducere. Mașină am.
Am o idee.
Dacă facem să pară că Nunzio s-a sinucis?
În loc să folosim cuvântul „sinucidere”, îi putem spune altcumva?
Ce zici de „bronzat”, dacă tot suntem la plajă?
- Gata cu prostiile astea! - Dacă se sinucide, nu ne caută nimeni.
Nu? Dar va trebui s-o convingem pe mama că Nunzio e puțin deprimat și că…
- Sunt actori. Nu sunt toți tulburați? - Da.
Știam eu că așa se va întâmpla.
Ce vrei să spui?
N-am zis că folosim Aconitum?
Da, scumpo, desigur. Dar e nevoie și de un plan B.
Sigur. Mai ales dacă planul A e al meu. Nu?
Exact.
De ce nu aveți niciodată încredere în mine?
Ajunge. Te porți ca un copil!
Nu pune nimeni la îndoială abilitățile tale de asasin.
Hai!
Minunat! Ce frumos e!
Unde ne-ai adus, scumpo?
Pentru cei dragi, eu nu mă zgârcesc.
- E foarte izolat. - Într-adevăr.
- Patricia? - Da.
Ea e bucătăreasa. Se va ocupa și de casă.
Și Luis e grădinarul, nu?
- Și paznic. - Minunat.
- Grozav, hai să vă prezint casa! - Haide!
Emilio, ieși!
- Îți place, dragă? - E frumos.
Vezi ce superbă e?
Acolo e piscina.
Mai jos, puteți ajunge la plaja privată.
Înțeleg. De ce aveți atâtea camere de supraveghere?
Soțul meu e cam paranoic. Le-a cerut proprietarilor să le pună.
Înainte să vin aici, am lucrat ca jandarm.
- Pare un loc liniștit. - Liniștit?
E cel mai liniștit.
În plus, vecinii știu că sunt aici.
Știu că, dacă sunt probleme, eu mai întâi trag, apoi întreb de sănătate.
- Și, de nu-i convine, trage iar. - Exact.
Nu mai spune!
Acum au și un paznic.
Ce facem? Nu știu.
Ce facem acum? Trebuie să-l omorâm și pe Luis?
Și Patricia să scape?
Sigur că nu. O omorâm și pe Patricia.
Ai auzit?
- Ce? - Asta.
Nu știu. Se aude din camera mamei tale.
Mută mobilă oare?
Sunt cam nehotărâți.
Ce?
O mută înainte și înapoi, înainte și înapoi.
Ei bine, fă ceva!
- Ce să fac? - Nu știu, dar să înceteze.
Trebuie să-mi ascult fostul și mama cum „mută mobilă”? Au înnebunit?
Fost? Ce fost? S-a întâmplat acum 40 de ani.
Nu e fostul tău.
E un centru geriatric, un azil de bătrâni. Impresionant!
Du-te, te rog!
O fac doar pentru tine.
Ce vrei?
E…
Anna nu poate dormi.
De ce?
Din cauza zgomotului.
Sunt pupezele din grădină.
Da, și pupezele.
Și mie mi-e greu să dorm când sunt într-un pat nou.
Da, am observat.
Dar cred că fiica ta e deranjată mai mult de faptul că vă aude
„mutând mobilă.”
Poftim?
Vă auzim de vizavi cum mutați mobila.
Patul!
- Știi ce ar trebui să faci? - Ia zi.
Să i-o tragi, ca să obosească.
Giuliana, la vârsta noastră, ar trebui să fim respectuoși și să…
Ce panaramă e soacră-mea!
PATRU ZILE PÂNĂ LA NUNTĂ
TREI ZILE PÂNĂ LA NUNTĂ
Bună dimineața!
Bună dimineața, Patricia!
- Mulțumesc, Patricia. - Mulțumesc, da.
Știți… Aseară am avut o revelație.
Mi-am dat seama că sunt fericită.
- Am observat. - E un lucru frumos.
În sfârșit, fericită.
Sper că Nunzio nu se plictisește de mine.
Uneori pare distant, cu capul în nori.
Să știi, mamă…
Chestia e că…
Nunzio face tratament pentru depresie încă din liceu.
Da, e adevărat.
Credeam că i-a trecut,
dar ne-a spus că…
simte un gol existențial,
e copleșit de tristețe și apatie.
Să știi, până și Emilio a spus că a observat.
Oamenii deprimați simt.
Da, dar depresia lui Emilio e rațională.
E singuratic, duce o viață de rahat.
E normal ca bietul de el să fie deprimat.
Pe de altă parte, depresia lui Nunzio, nu știi de unde se naște.
E un mal de vivre.
Nu vor să se trezească dimineața fiindcă nu pot înfrunta o nouă zi,
nu fac baie pentru că le e frică de apă.
E cel mai periculos soi de depresie.
Te iubesc!
Insula asta e uimitoare! Cine vrea să se plimbe cu mine?
Asta înseamnă depresie.
Suișuri și coborâșuri.
Visez la un planor
Să mă avânt în zbor
Și de-o cabană mi-e dor
Pe malul unui izvor
În Albania, am călărit cu Fiordaliso.
Nu știu cine e.
- N-o știi pe Fiordaliso? - Nu.
Ai trăit degeaba.
Nu fi așa!
Se ocupă cineva de ceainărie cât lipsești?
E închisă. Fac economie la electricitate.
Oricum merg în pierdere.
Ce?
Cu ceainăria, merg în pierdere. Merge foarte prost.
Îmi pare rău. Nu știam.
Pentru că nu am spus nimănui.
Numai ție și furnizorilor pe care nu-i pot plăti.
De asta nu mă suni niciodată?
Credeam că am greșit cu ceva.
Credeam că nu-l mai suporți pe fratele tău.
Sigur că nu. Îmi prinde bine prin preajmă cineva care o duce mai rău decât mine.
Haideți, animalelor, să vedeți frumusețea asta!
Mă duc să iau o sticlă de apă.
Ale?
Ale!
Ce?
Poți să te bronzezi.
Da, sper.
Ascultă, nu cred că mai prinzi așa o ocazie să te bronzezi.
Nu cred că pot să mă bronzez!
Vino tu aici, să te bronzezi!
Ba pe naiba! Eu n-o să mă bronzez în veci!
Nici n-am vrut să vin pe insula asta!
Nu mă bronzez!
- Eu n-o să mă bronzez niciodată! - Nici eu!
Cui naiba-i pasă? Nu vă bronzați și gata. Nu vă obligă nimeni.
Nebuni paranoici.
Oricum, am niște cremă SPF 50.
Hai să facem o baie!
Nunzio făcea poze lângă prăpastie și Emilio a zis:
„Bronzează-te!” și m-am apropiat. El făcea poze acolo
și mi-am spus: „O s-o fac” și eram cât pe ce.
Emilio a făcut-o de oaie, normal. Nu-i nimic.
Așa că mi-am spus: „O să-l împing.”
N-am putut.
Mereu ai fost așa.
- Ce? - La dans, nu participai.
Ai făcut înot, dar n-ai vrut la concurs.
„Nu, mamă. Nu pot.” Mai știi ce scandal făceai?
Mai știi? „Am emoții, am trac.”
Nu e chiar același lucru.
Ba e fix la fel. Trebuie să treci peste asta.
E spre binele tău, lăsând la o parte crima.
Am nevoie la baie.
Las-o în pace! Și așa se simte prost.
Ce am spus?
Da, nu l-a împins de pe stâncă. Se mai întâmplă.
E supărată. Nu mai învârti cuțitul în rană.
N-am voie să spun nimic? Nu e un bebeluș.
Nu asta e ideea.
Ea e cea cu pretențiile mari.
Hipotensiune, paralizie nervoasă, Aconitum. Mai lasă-mă!
Face pe experta,
dar, când vine vorba să ia măsuri, se blochează.
Mă bârfiți?
- Nu, scumpo. - Nu, dragă.
Oricum, părerea mea e că, la cum merg lucrurile,
nu cred că ne iese.
Ajunge! Trebuie să ai încredere în familie.
Și trebuie să ai încredere în tine.
- Mereu ești negativist, Emilio. - Da.
- Oare de ce? - Ce insinuezi?
Mereu ne-ați tratat ca pe niște copii idioți.
Dar vă așteptați să ne purtăm matur acum.
- Excelenți părinți! - Ajunge! Ce vă smiorcăiți atât?
Ce contează cum v-am crescut sau ce părere avem despre voi?
Aveți 30 de ani. Gata!
Da. Uite, asta mă supără teribil.
Noi nu ne adunăm nici să comitem o crimă.
- Are dreptate. - Da.
Să încercăm să fim uniți și să ne vedem de plan.
Nu-i așa de greu!
Nu e fizică cuantică.
Trebuie doar să scăpăm de un imbecil, un idiot.
Da. Haide!
Du-te la plimbare cu fratele tău!
Caută planta aia letală.
Da.
Cum se numește? Anagoneda? Anconeda?
- Aconitum. - Aconitum.
Hai, fuguța!
Curaj!
- Să mergem! - Curaj!
Cu cine or semăna? Cu noi nu.
- Cu tatăl tău, lașul. - Nu.
- Maică-ta îl ținea sub papuc. - Vezi-ți de treabă!
Oricum, plante potențial letale se găsesc peste tot.
O spui de parcă e de bine.
Nimic. Hai să căutăm încolo!
Du-te tu. Eu te aștept aici.
De ce?
Stau de pază.
Te avertizez dacă vine cineva. O să imit un animal. Un cal!
Genial. Dacă nechezi, sigur vom trece neobservați.
Idiotule!
- E un bărbat gol în baia noastră. - Ce?
E un bărbat gol în baie.
Cum adică „un bărbat gol în baie”?
'Neața!
- Cine sunteți? - Nu, tu cine ești?
Sunt copii pe-aici?
- Nu. - Super.
Dar sunt adulți pe-aici.
Scuze. V-am folosit baia. Camera mea nu are.
Eu sunt Bojan, cavalerul de onoare al lui Nunzio.
Tocmai am venit din Chile.
Ridică-te, să mergem!
- Ai găsit-o? - Nu.
Doamne! Mă simt foarte ciudat.
M-a pus în cap somnul.
Ce e?
Îți spun ceva, dar nu te agita!
Deja mă sperii.
Am găsit-o.
Rahat!
- Dacă am atins-o? - Da, cred că ai atins-o.
De unde știi? Ai lipsit.
Ai o mică iritație.
- Sunt pe moarte. - Nu. N-ai mâncat-o.
Dar mergem la spital.
- Dacă am mâncat? - Da?
- Nu știu. - Ce? Paști în somn?
Poate sunt somnambul. Poate am mâncat-o. Ajutor!
- Emilio! Stai! - Ajutor!
- Mor aici! - Emilio!
Mor!
Mai pune fructe, Carlo. Nu te zgârci!
Sigur. Ce să fac?
Unde naiba ați fost?
Nu întreba.
Ați găsit planta?
Da, dar geniul ăsta a dormit pe ea și a trebuit să mergem la spital.
Mi-au pus cortizon, dar încă e umflat.
Nu mai putem folosi Aconitum, fiindcă, dacă fac cercetări,
o să ne prindă.
De ce mă sabotezi de câte ori vreau să fac ceva?
- Da, m-am otrăvit intenționat. - Da.
Liniște!
Ce se întâmplă?
Nunzio s-a dus să ia niște prieteni de-ai lui Luis și ai Patriciei
fiindcă a venit cavalerul de onoare.
Ce cavaler de onoare?
Îl cheamă Bojan. Organizator de nunți sârb și uruguayan prin adopție.
- E orb? - Temporar.
S-a rănit la ochi când organiza o împărtășanie în Valparaíso.
- Anna. În sfârșit, singuri! - Da.
Unde e mama?
Se odihnește. Era puțin obosită.
Ce neobișnuit pentru o femeie de 87 de ani!
Știu ce vrei să faci.
Ce?
Dar oare ai curaj?
Scuză-mă, despre ce vorbești?
Să-l părăsești.
Anna pe care o știam nu s-ar fi complăcut așa.
Îmi permiți?
O zice un bărbat îndrăgostit de o femeie de 87 de ani,
una doldora de bani.
Ai dreptate.
Îmi plac femeile bogate.
Dar nu pentru banii lor.
Femeile bogate sunt mai fericite.
Îmi place fericirea.
Ăștia suntem noi.
Facem dragoste în timpul unui protest la școală.
Tu n-ai fost niciodată atât de flexibil.
Ați înțeles?
Ce se întâmplă?
Nu se întâmplă nimic. Asta e problema.
Nu dau vina pe nimeni, dar planul cu Aconitum a dat greș.
Poimâine, Luis și Patricia merg la un festival în Ciutadella.
E momentul perfect să mergem la Ceccano.
Îi punem somnifere în băutură lui Nunzio, și, când se culcă bunica…
Și dacă nu?
- Bunica se culcă după masă. - Poate că de data asta nu.
Ești Gică Contra! O să se culce!
Dacă nu, îi trag eu una de adoarme.
Calm! Bunica se duce la culcare.
Odată adormit, îl ducem pe Nunzio în garaj.
Nu sunt camere de supraveghere în drum spre garaj.
Îl punem în mașină, legăm un furtun la țeava de eșapament,
pornim motorul…
până când…
Și Bojan?
Bojan…
Inventăm ceva, să meargă și el la festival.
- Sau îl omorâm și pe el, bine? - E prea mult.
Hai să le luăm pe rând, vă rog.
Emilio, încearcă să fii optimist.
Fii optimist, fiule, măcar o dată!
Bine că e orb.
Dacă tot avem un martor, măcar să fie orb.
În următoarele 48 de ore,
trebuie să le băgăm în cap că Nunzio vrea să se sinucidă.
Cum?
Printr-un plan genial.
Înscenăm o tentativă de sinucidere în piscină.
În piscină? Cine se sinucide într-o piscină?
Cineva care vrea să moară. Cui îi pasă?
- E imposibil în piscină. - Nu trebuie să-i iasă!
Doar să pară că a încercat.
Și am un plan măreț ce implică camerele de supraveghere.
De ce mă obosesc să le explic unora fără imaginație?
Mi se pare o prostie.
Hai să votăm!
Cine e împotriva ideii cu piscina?
Grozav. Eu și mama suntem de acord.
Votul vostru nu face doi bani. Moțiune aprobată.
- Nu așa se votează. - Ba exact așa!
Dacă ați fost de acord să-mi asum eu vina dacă merge prost,
eu iau deciziile!
Oricum, se întâmplă mâine,
când eu și bunica luăm flori pentru nuntă, bine?
Ce se va întâmpla, mai exact?
- Vă spunem mâine-dimineață. - Doamne!
Mă bucur că te-am cunoscut, Bojan.
Păcat că locuiești atât de departe.
- Într-adevăr. - Dacă erai mai aproape…
3 ZILE PÂNĂ LA NUNTĂ
2 ZILE PÂNĂ LA NUNTĂ
Așa. Ușor. Ai grijă!
Ai grijă!
Planul ăsta pare o mare prostie.
Vine.
Tată, nu are nicio noimă.
Fără strop de reticență! Să pară că ești disperată.
Nu știu dacă pot.
Nunzio, ce faci?
Mă duc să înot.
Știi că tata își ține respirația un minut?
Cum adică?
Nu contează.
Nu, spune-i. Nu fi modest.
Mi-am ținut respirația sub apă în piscină un minut și jumătate.
- Chiar mai mult. - Eu am permis de scufundări.
L-am luat în Bali, în anii '80, când fugeam de justiție.
- Italienii și legile lor. - Bineînțeles.
Tu sigur nu-ți ții respirația un minut și jumătate.
Uite cum facem!
Eu mă bag sub apă, voi ieșiți la plimbare cu mașina
și mă găsiți tot acolo când vă întoarceți.
Stai puțin!
Du-te!
Hai!
Doamne!
Doamne, tată, ce face?
Ce-ai făcut?
- Ce am făcut? - Ești nebun! Știam că o să încerci!
- Tată! - Ești nebun să-ți riști viața!
Nu-ți risca viața!
Eu? Voi sunteți nebuni!
Nu mai ieșeai. Credeam că ai leșinat.
Eu? Sunteți nebuni.
Aveți o familie ciudată.
Nu în sensul bun, în sensul bolnav!
Sunteți bolnavi!
Scumpo, ești o actriță de rahat.
Prea exagerat, prea pițigăiat. Groaznic.
Dar asta mi-ai spus să fac.
A fost cam mult.
Crezi că tu ai fost mai breaz?
Luis, ești acolo?
Carlo! Ce mai faci?
- Bine. - Ce-ți trebuie?
E o problemă delicată.
Nunzio trece printr-o depresie cruntă.
Nunzio? Dar pare foarte fericit.
A încercat să se sinucidă anul trecut.
Și acum câteva minute, în piscină…
a încercat să se înece.
În piscină?
Dar cum să te îneci în piscină? E imposibil.
Nu e imposibil!
Nunzio poate fi imprevizibil, zănatic,
dar are o putere mentală incredibilă.
Dar să nu-i pomenești, desigur.
Îți spun doar ca să știi.
Și voiam să te rog să ai grijă de el,
mai ales când nu suntem aici.
Desigur.
Mulțumesc mult, Luis. Îmi pare foarte rău.
Apropo, sigur aveți imagini de la camerele de supraveghere
cu tentativa de sinucidere.
Putem să le vedem?
Aș vrea să-mi spui părerea ta.
Când proprietarii sunt plecați, camerele sunt pornite, dar nu înregistrează.
Și ce rost mai are?
Descurajează hoții.
Îmi pare rău pentru Nunzio.
Dacă vrei, pot chema un doctor. Un psihiatru.
Nu. Urăște psihiatrii. Are încredere doar în șamani.
În fine. Hai, pa! Dispari!
Anna?
Unde ai fost?
Nu puteam să dorm, așa că m-am dus la plimbare.
Oricum, Carlo, ideea cu piscina a fost incredibil de prostească.
Alessandra are dreptate.
Ne vrei prin preajmă doar ca să ne tragi în jos.
Te-am văzut în piscină cu Nunzio.
Pe mine? Ce tot spui? M-am plimbat singură.
- Atunci, cine era pe canapea? - Carlo!
Probabil că Giuliana. Ăștia doi sunt ca iepurii.
Chiar crezi că aș umbla cu ucigașul mamei mele?
Nu știu. Poate suferi de complexul Electra.
Ești într-o fază jungiană.
Termină!
În orice caz, Nunzio, care încă se tăvălește pe canapele,
dă petreceri și practică yoga fericirii…
Cine o să creadă că ar vrea să se sinucidă?
Nici dacă o spune cu gura lui.
Dacă ar spune-o cu gura lui, l-ar crede.
2 ZILE PÂNĂ LA NUNTĂ
O ZI PÂNĂ LA NUNTĂ
Hai să facem o poză!
- Ce faci? - O poză de familie, cu toată lumea.
- Haideți! - Serios?
Scoate-ți ochelarii.
Spuneți „vis”!
De fapt, nu, spuneți „Grease”, cu degetul ca John Travolta.
Haide! Și tu, Carlo.
Absolut.
Bun. Mergem să vedem labirintul.
- Pot să te întreb ceva? - Te rog!
Cum e să ai o fiică atât de sexy? E nasol?
De ce mă întrebi?
Ce capsoman!
Nu contează.
Am uitat că ești inginer.
Cu suflet de robot conformist.
Scuze. E vina mea.
Du-te-n pizda mă-tii!
Acolo e!
Ce se întâmplă?
Se pregătesc pentru festivalul de diseară.
Anna? Mă duc sus.
Da. Venim imediat.
Giuliana e pe mâini bune.
Cele două foste soții ale lui Nunzio nu aveau pe nimeni.
Pe ele nu le proteja nimeni cum îți protejezi tu mama.
Despre ce vorbești?
Despre dragoste, Anna.
Ce părere ai de Nunzio? Ți se pare fericit?
De ce?
Nu știu. Sunt puțin îngrijorat.
Pare deprimat.
Tare mi-e să nu facă vreo prostie.
De pildă?
Mi-e să nu-l găsim
într-un garaj, asfixiat de țeava de eșapament.
Hai la Giuliana!
Încetul cu încetul,
pe când zorile mijesc
și frica mă cuprinde,
prezența ta se contopește
cu lipsa ta.
Bravo!
N-am înțeles nimic, dar foarte poetic.
Ascultă, Nunzio.
Vreau să vorbesc cu cineva,
dar copiii nu mă înțeleg, Anna, nici atât.
- Și m-ai găsit pe mine? - N-am altă soluție.
E ceva personal.
Cred că ești singurul care mă poate ajuta.
- Ce blestem, să te iubească toți! - Da, sigur.
Ca niște lipitori.
E un bar pe-aici. Vrei să bem ceva?
- Plătești tu? - Da, plătesc eu. Haide!
Ce faci, scumpo?
Bine. Aproape am terminat.
Ești foarte norocoasă, Anna.
Rar îi e dat unei fiice să participe la nunta mamei ei.
E minunat.
Bojan, ce vrei?
Ce vrea toată lumea.
Iubire.
Bani.
Cât?
Un milion.
Un milion?
Ai înnebunit?
Pentru o femeie de 87 de ani?
Nunzio e prietenul meu.
Da, e plină de viață, isteață.
Dar e și un ghimpe-n coaste.
Oricât aș ține la ea, nu valorează mai mult de 300.000 de euro.
Haide, 400.000.
350.
Bine, 400.000 și spun poliției
că Nunzio a mai încercat să se sinucidă în Montevideo, acum doi ani.
Bine?
Nu o mai iubesc pe Anna.
Aș vrea să-i scriu o scrisoare, să-i explic de ce.
De fapt, am scris-o deja, dar mi-a ieșit oribil.
Tu știi să scrii, să vorbești. Ești un poet.
Mă ajuți tu să o rescriu?
- Ai pix și hârtie? - Da.
- Așa. - Ești gata?
Nu pot s-o scriu. Fă-o tu. O copiez mai târziu.
Bine, dar nu te smiorcăi, da? Înțeleg că ești trist, dar adună-te!
Aș vrea să sune ca o scrisoare de adio,
să știe că viața nu mai are rost, că m-am săturat.
„Anna, iubirea mea.”
E un început perfect, dar nu scrie „Anna”.
Scrie doar: „Iubirea mea”.
- De ce? - Pentru că numele distrage atenția.
- Scrisoarea e pentru Anna. - Da, dar știe deja.
- „Anna, iubirea mea.” - Scrie doar „Iubirea mea”, bine?
De ce ne poticnim de prostia asta?
- Bine. - Haide!
- „Iubirea mea.” - „Iubirea mea.”
„Știu că sunt…”
„Un dobitoc.”
Apreciez onestitatea.
- „Un dobitoc arogant.” - „Un dobitoc arogant.”
„Un mincinos.”
- „Mincinos.” - „Fudul.”
Fudul? I-o zici pe șleau, așa-i?
- Da. - Bine. „Fudul”.
„În spatele acestei măști…”
„Măști”.
- „…nu se ascunde nimic.” - „Nimic.”
„Un rahat cu ochi.”
- Rahat? - Da.
- Nu trebuie să te umilești. - Nu, e important.
Vreau să fie limpede, chiar de ajung la masochism.
„În cele din urmă, am decis să părăsesc lumea asta a ta și a mea.”
O capodoperă.
O punem în mașină, lângă cadavrul lui.
Scrisoarea de adio.
Am ceva important să-ți spun, ceva ce trebuie să știi.
Doamne! De bine sau de rău?
De bine.
De genul: „Îmi dau seama cât de valoros e soțul meu”?
Mai degrabă de genul: „Bojan știe că vrem să-l ucidem pe Nunzio.”
Ce? Glumești?
Nu.
Cum naiba să fie de bine?
Pentru că nu e o problemă.
Am făcut o înțelegere.
El va confirma că Nunzio are tendințe suicidare.
Nu crezi că deja e prea mult?
Dragule, nu-ți face griji.
E normal ca lucrurile s-o ia puțin razna când plănuiești o crimă.
Ai încredere în mine!
Numele tău e compus din două silabe magice.
„Nun.”
„Zio.”
Toată lumea te iubește.
Ai 54 de trăsături feminine și 54 de trăsături masculine.
Nu ești singur.
Ești fratele mai mare al lui Dumnezeu. Toată lumea te iubește.
- Bună, Luis! - Bună!
- La ce oră e festivalul? - Curând.
I-am văzut exersând cu caii.
- Ți-a plăcut? - Foarte mult.
Patricia nu se simte bine.
Are o migrenă groaznică. Nu cred că mergem.
Luis?
- Luis. - Da?
Putem avea noi grijă de Patricia.
Nu-i nevoie, mersi.
Fiica mea are o ceainărie cu plante pentru migrene.
E ca un doctor.
Și eu am lucrat la un adăpost pentru câini.
Și câinii fac migrene și am tratat mulți.
Bine? Avem noi grijă de Patricia. Și festivalul e doar o dată pe an.
De trei ori pe an.
E o insuliță. Aici nu se întâmplă nimic.
Și unul e mare lucru, nu?
Nu știu.
Azi am avut o problemă cu mașina.
Nu cred că ajung cu ea până la Ciutadella.
N-a fost să fie.
Ba da. Poți lua mașina noastră.
Da?
În cazul ăsta, bine, mulțumesc.
Cu plăcere. Ce frumos!
Grozav!
Da?
Ăsta e un sedativ ușor pentru mama ta, ca s-o adoarmă.
- Da. - Ăsta îl pune în cap pe Nunzio.
Carlo, ai grijă să nu… Știi?
Anna.
Cine sunt astea?
Fetele cu care joacă mama cărți.
- Dragule? - Da?
Îți place rochia asta?
Am luat-o într-un turneu în Cairo, cu mulți ani în urmă.
Da. Arăți ca Vanna Marchi.
Ești un idiot.
Îmi place Vanna Marchi.
Și cum arată.
- Surpriză! - Surpriză!
Nu pot să cred!
- Domnișoarele de onoare! - Da.
- Credeam că veniți mâine! - Am vrut să-ți facem o surpriză.
- Ce frumos! - Ce se întâmplă?
- I-au venit prietenele. - Domnișoarele de onoare.
Vrăjitoarele cele rele.
Rămâneți cu noi la cină. Ne facem praf.
- Sigur. - Ia te uită!
- Mă bucur să vă văd. - Bună seara!
- Ce surpriză! - Bună seara!
- Ce idee minunată! - Da.
Rămân și ele la cină.
- Da. - Nu cred.
- Bojan, ce facem aici? - Da?
Nu poți rata o asemenea ocazie.
Organizatorul nostru de nunți. Petrecerea burlăcițelor.
Petrecerea burlăcițelor, Bojan.
Da. Petrecerea burlăcițelor.
Nu, musai să organizăm una!
Și care e planul?
Mergem la un picnic pe înserat.
O baie la miezul nopții.
Poți să înoți, dacă vrei. Dacă nu, nu e nevoie.
Am o idee mai bună.
De ce nu le duci la festivalul de la Ciutadella?
Atât timp cât e rost de băutură!
Acolo e hotelul nostru.
Ne facem rangă, apoi ne târâm în patru labe până în camere.
Bine. La festival! Să mergem!
Festivalul.
Da.
Ai grijă!
Să închidem ușa!
Să te îmbeți și pentru mine, da?
Evident.
O să beau unul dublu.
Bine, frate.
Pe aici. Lasă-te în jos. Intră.
Pa, frumoaselor! Distracție plăcută! Pa!
Pa!
Noi nu bem?
- Fac eu niște Cuba Libre. - Știi cum?
Trebuie să storci limetă peste gheață.
Știu.
- Te ajut eu. - Nu.
Știe cum să-l facă.
- Ești sigură? - Da. Trage la măsea.
Ne-a stricat multe sărbători.
Pe bune.
Acum suntem în familie, nu mai păstrăm aparențele, nu?
Putem să tragem pe nas cât vrem. Vreți, nu?
Nu, mulțumesc.
Nici eu.
Eu vreau. Familia înseamnă sinceritate.
Sinceritate și cocaină. E combinația perfectă.
Sigur.
Am sosit.
Cred că am lăsat-o în cameră.
Poftiți.
Cuba Libre.
Bine.
Ăsta e pentru Nunzio.
Mulțumesc.
- Pentru tine, dragă. - Mersi.
- Poftim! - Mulțumesc.
Emilio.
Pentru familie.
- Pentru familie. - Familia.
Ne-ar ieși o piesă grozavă.
Fiica timidă, fiul deprimat,
părinții care sunt împreună din liceu.
Bunica care umblă cu un văduv tânăr,
căruia i-au murit două soții.
Ar ieși o comedie grozavă.
O comedie neagră, poate.
Depinde de final.
- Da. Ai dreptate. - Da.
De ce te însori cu bunica?
De ce nu?
Poate nu e o idee prea bună.
Poate că nu e o idee bună pentru voi.
Emilio, încetează!
Mă simt foarte obosit.
Puteți să-mi aduceți cocaina din dormitor?
Pentru că eu…
am uitat-o.
Și astea au fost ultimele sale cuvinte.
Toată lumea zice că benzina e foarte scumpă pe insulă.
Nu cred. Am alimentat azi, n-a fost mult.
Cât era, 1,60, 1,70 pe litru?
Încă n-am mâncat paella. Suntem aici și n-am mâncat paella.
E nebunie curată!
Paella lor tradițională conține carne.
Au și o variantă cu fructe de mare. Le amestecăm.
Mâncăm o paella delicioasă, cu carne și fructe de mare.
Azi am făcut 100 de ture de piscină.
O sută de ture de piscină.
Nu e o piscină olimpică, dar 100 de ture e mult.
- Sunt puțin obosit. Noapte bună! - Emilio?
Înainte să-ți pui pijamaua, trebuie să-l ucidem pe Nunzio, ai uitat?
- Pot să vă spun ceva? - Te rog.
Șase milioane. E mai mult decât valorează Nunzio?
Sigur că da.
Dar bunica valorează mai mult.
E evident că tu și tata nu ne-ați crescut bine.
Ne-ați crescut altfel.
Așa că eu și Emilio
nu o să omorâm pe nimeni, nu putem.
Mi se pare corect. Bine.
- Serios? - Da, scumpo.
Odihniți-vă!
Și voi?
Noi…
îl trezim pe Nunzio și îl ducem în camera lui.
Asta vom face.
- Da. - Bine.
Îmi pare rău că v-am implicat. Îmi pare rău.
Dar vă mulțumesc că ne-ați susținut,
deși e nebunie curată.
Am înțeles, s-a terminat.
Bine.
Noapte bună!
- Noapte bună! - Pa!
Noapte bună!
Ești gata?
Ridică-l. Trebuie să-l ridici.
Da, dar dacă îl iau de… Îl iau de picioare.
Aprinde lumina.
Bagă-i picioarele.
Da, încerc.
Între timp, aduc furtunul.
Scrisoarea.
Ce naiba?
Nu.
Ce…
- Anna. - Da?
Vino o clipă!
- Ce? - Nu găsesc țeava de eșapament.
- Ar trebui să fie aici. - Ce?
- Nu găsesc țeava de eșapament. Nu e. - Ce?
Nu are țeavă de eșapament.
Ce vrei să spui? E imposibil.
Nu are țeavă…
Nu e.
- E o mașină electrică. - Ce?
Cum facem fără țeava de eșapament?
E o mașină electrică. Îl electrocutăm.
Fugi de-aici!
Ajută-mă.
Bine. Acum ce facem?
- Mergem la culcare. - Ce?
Mama ta nu e senilă. I-am spus despre trecutul lui Nunzio.
Știe.
Poate că așa vrea să își petreacă timpul rămas.
Indiferent ce se întâmplă.
Înțeleg.
Și ar trebui să accept.
Nu știu.
Am ajuns până aici din dragoste. Sfidând orice logică.
Dar mă opresc aici.
Hai în pat!
Imediat.
Anna!
Ce-a fost asta?
L-au trimis la Ceccano.
Ce e? Unde e Nunzio?
Dormea în sufragerie.
Nu, era aici, cu mine. Unde e?
Mamă!
- Ce e? Doamne! - Ce se întâmplă? Ce s-a întâmplat?
Luis!
Luis, ce ai făcut? Ești nebun!
Ajutor!
Îmi pare rău. Nu știu de ce am făcut-o.
Chemați o ambulanță! Ajutor!
Dă-mi pistolul!
Luis!
N-a însemnat nimic!
Cheamă cineva o ambulanță?
O asistentă așa de frumoasă putea lucra doar într-un spital de lângă mare.
Chiar ai făcut-o de oaie de data asta, prietene.
Și tu.
Ce ai fi făcut dacă te-aș fi lăsat orfan?
Mi-aș fi luat o Harley și o vilă în Muntenegru.
Ce-ai spus?
Nimic.
Îmi pare rău.
- De ce? - Că nu e mort.
Ce o să faci acum?
În două săptămâni, când Nunzio va putea să meargă din nou,
ne întoarcem la Roma.
Vom pune în scenă Bătrâna și marea.
După spectacol, plecăm în Brazilia.
Dar de ce, mamă?
Dar, mai întâi,
transfer cele șase milioane în contul tău.
Zău, mamă!
Poate mai puțin. Îmi trebuie bani în Brazilia.
Am ajuns să accept adevăratul motiv pentru care stă Nunzio cu mine.
Dar vreau să mă bucur de viață cât mai mult timp.
Așa că o să mă prefac că încă mai am banii
și o să mă bucur de Brazilia cu el, sclavul meu personal.
Știi, la vârsta mea, în Brazilia,
să fac dragoste pe nisip…
merită riscul.
Poate nu doar la vârsta ta, mamă.
- Cum e apa? - Bună.
Foarte bună.
- Nu faci o baie? - Nici gând!
Uite-o pe mama.
Cum merge?
Binișor.
Ce face bunica?
Bunica nu se mai mărită.
Slavă Domnului!
Dar ar fi frumos să mai mergem împreună într-o vacanță.
- Chiar dacă nu omorâm pe nimeni. - Da.
Deci nu se mărită?
Nu.
Slavă Domnului! Nu l-am omorât, dar am salvat-o pe ea.
Nunzio și-a făcut-o cu mâna lui.
Dar n-a fost chiar floare la ureche.
Merităm măcar o mulțumire. Poate mai mult.
- Nu? - Da.
Ai vorbit cu bunica despre bani?
- Mă duc să fac o plimbare. - Vin și eu.
Ce am spus?
- Ai vorbit cu ea? - La spital?
- Da. - N-am vorbit cu ea.
Deci m-am zbătut trei săptămâni gratis?
- I-ai spus de barca mea? - Nu o mai monetizați!
Știi, doar că nu vrei să ne spui!
- Nu vorbi așa cu mama ta. - Nu vorbi așa cu ea!
- Ce grosolan! - O plută?
De ce e mereu vina mea?
- Ajunge! Nu te mai smiorcăi! - Nu.
Dacă aș avea casa mea, v-ați bucura de…
- Las-o baltă! - Nu e adevărat.
Uite-o pe mama! Și avionul ei.
Se prăbușește.
Știam eu. Am avut o presimțire.
Haide! Te rog!
Tu nu știi, dar mama ta strangula câini.
Și nu mă refer la animale.
Ce are câinele ăsta?
- Ce se întâmplă? - Nimic.
E un subiect sensibil.
Care naiba era replica?
Luisa…
Luisa. Ce dracu'?
Să tacă odată!
- Iată-l. - Iată-l!
Dacă nu găsim arsenic în Menorca? Scuze.
Dacă nu găsim…
- Nu, stai! - Stop!
- Iar? - Mi-a zis Giovanni.
Foarte frumos.
Cine s-a bășit?
Nu mai pot.
Aștept pârțul.
- Ești un idiot. - Dispari!
L-au trimis la Ceccano. Bine.
Bine. Dă-o naibii!
Tăiați!