Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ходіть за мною.
Привіт.
СТЬОБАЛЬНИКИ
В'ЯЗНИЦЯ МАКСИМАЛЬНОГО РІВНЯ БЕЗПЕКИ ЛІКІНГ, МІССУРІ
ЧІЛЛ СТРОК: 25 РОКІВ
Сто двадцять дев'ята.
В'ЯЗНЯМ НЕ ДОЗВОЛЯЄТЬСЯ ПОЧИНАТИ РОЗМОВУ З ПРАЦІВНИКАМИ КІМНАТИ УПРАВЛІННЯ.
Я за ґратами вже вісім років.
І за тяжкий злочин мені залишається просидіти ще 14.
Ця в'язниця —
наче джунглі.
Тож потрібно бути жорстким.
Тут я небезпечний звір.
Але це вимушено, інакше мене з'їдять.
Такі тут правила. Це максимальний рівень.
Тож тут я поводжусь агресивно.
Але це лише фасад.
Адже коли я проходжу через ці двері, я змінююся.
Привіт. Доброго ранку.
ОРГАНІЗАЦІЯ ВІДНОВНОГО ПРАВОСУДДЯ
ЧОЛОВІКИ У ШВЕЙНІЙ МАЙСТЕРНІ — ЧАСТИНА ПРОЄКТУ ЗІ СТЬОБАННЯ КОВДР.
ВОНИ ШИЮТЬ ПОДАРУНКОВІ КОВДРИ
ДЛЯ КОЖНОЇ НАЗВАНОЇ ДИТИНИ У СУСІДНІХ ОКРУГАХ.
-Мені потрібен розкрійний стіл. -Це основний елемент.
Хотів зробити білим чи сірим. Зверху ковдра сіра.
Гадаю, мені десь прислали шматок підхожої тканини.
Коли буде нагода,
нанеси сюди ім'я, щоб потім ми його нашили.
-Яке ім'я? -Ось.
-Бордову? -Ні, червону.
-Темно-червону? -Так.
Гаразд.
Сюди.
Привіт, як справи?
ДЖО САТТЕРФІЛД КООРДИНАТОР ОВП
Чоловіки в ОВП шиють ковдри для дітей.
ДЖИММІ КВІН 16 РОКІВ
Вони добровільно працюють із 7:30 до 15:30 п'ять днів на тиждень.
Хтось зі строком, а хтось може не повернутися додому.
Це їхній спосіб принести якусь користь.
П'ять місяців тому прийшов список названих дітей.
І я побачив там дівчинку, у якої день народження…
ДЖИММІ СТРОК: ДОВІЧНЕ
…збігався з моїм.
У мені щось здригнулося.
Тож я вирішив пошити стьобану ковдру.
Тим дітям часто кажуть, що вони нічого не досягнуть.
Що вони нездари.
І це мій шанс показати,
що вони нам небайдужі.
І я побачив, якою буде моя ковдра.
Моя ковдра буде унікальною.
-Як робити не казали. -Так. Був лише малюнок.
Це прикольно. Твоє творіння. Гарне.
-Мені подобаються такі дизайни. -Гарно.
-Так. -Ага.
Чорт.
Цю ковдру просили зробити в стилі хіпі 60-х.
Щойно дошию цей шматок,
робота піде далі.
Йой, не той бік.
Має бути тут.
ФРЕД СТРОК: ДОВІЧНЕ
А цей
піде сюди.
Є дев'ять, як ми кажемо, блоків.
У кожному по 81 шматку.
Дванадцять прямокутних блоків, і в кожному 99 шматків тканини.
Ще є чотири великих блоки суцільної стьобаної тканини.
Складаються з 99 шматків кожен.
Вийшло понад 3 500 шматків лише на лицеву сторону.
Зараз березень, а зробити треба до першого травня.
Сподіваюся встигнути.
УВАГА
ЯКЩО БЕРЕТЕ ЩОСЬ ІЗ ПОЛИЦІ, БУДЬ ЛАСКА, СКЛАДІТЬ УСЕ АКУРАТНО.
Ми вчимо вирізати шматки.
Перше, що ми робимо,
так це розмічаємо сітку.
Потрібно зробити це перед усім іншим.
Особисто я можу щось уявити, але розмітити не можу.
Купу разів я починав одразу різати,
за що отримував від Рікі.
А тоді…
ми прокидаємося вночі.
І починаємо розмічати.
Я використовую шаблони. Не люблю копіювати.
Я керуюся суміжними кольорами.
Це мій спосіб шиття. Я його патентую. Він належить мені.
Тож я спочатку вирізаю центральну частину.
Вона зазвичай 127 на 76 см.
Щойно виріжу її, я знаю, що потрібно додати ще 76 см зверху й знизу
до цих 127 см.
Виходить 203 см.
ПОТТЕР
Я ще сам багато чого не знаю, бо новенький тут.
Що робитимеш далі?
Завершу ці два ряди, а тоді ще ряд під цим.
Оцей шматок не знаю, куди діти.
Ти молодець. Бачиш, у тебе навіть кути не розходяться.
Те, що тут відбувається, — організований хаос.
-У кого розкрійник? -Так, принеси сюди.
Можна уявити персонажа мультика,
який носиться з купою ножиць, і навколо якого літає купа паперу.
Щось тут не так.
-Мені не подобається. -Як ти це зробив?
Усе йде по колу: розрізав, зшив, попрасував,
розрізав, зшив, попрасував.
Далі наступний крок. Треба зробити підкладку.
Це буде підкладка для ковдри з метеликами.
Її віднесуть у майстерню для стьобання. Там усе зроблять.
ДЛЯ СТЬОБАННЯ
Зараз ви побачите готову ковдру.
Що ж, подивимося.
-Чудово. -Так.
Агов.
Ось так. Згорни.
ВІДЧИНЕНО
Ми маленька спільнота всередині великої.
-На вигляд круто. -Вони більші.
Стрибаю вище голови.
За межами камери ти поряд із такими ж в'язнями.
Але вони й гадки не мають, як ми тут почуваємося.
Ніхто нас не розуміє, крім нас самих.
Крім хлопців тут.
Мені подобається працювати з ними всіма.
У нас схожі характери. Ми доповнюємо одне одного.
Але в нас усіх різні смаки.
Фред любить кольори.
Цей піде…
Джиммі — зірки.
Краса.
-Так. -Род любить підбирати тканини.
Я от люблю метеликів.
Можна показати вам ковдру, яку я пошив?
Минулого тижня пошив її
для дівчинки.
Я зробив оцю.
Якщо братимеш 19 см,
відмір восьму частину із цього боку і з цього. Або чверть…
-Треба так? -І буде ідеально.
-Звідки знаєш? Але вже розумію. -Так.
Рікі хороший учитель.
За тиждень ви робитимете найкращі ковдри,
про які й мріяти не могли.
Якщо потрібна допомога
або хочеш чогось навчитися, завжди йдеш до Рікі.
Він раніше не шив. Тож маю розповісти, як це робити.
А ти непогано впорався.
Це шматки його ковдри й інших ковдр.
Я відрізаю від них частини, розрізаю й зшиваю знову.
Він справжній майстер.
Ми вчимося в сенсея.
Знаєте, більшість людей тут добряче нагрішили в житті.
Вони шукають, як би сказати?
Мету.
Трохи потягни, тепер відпусти й поверни.
Оце вже можна назвати завершенням.
Мені подобається те, що я роблю.
Мені подобається допомагати дітям. Це я люблю найбільше.
Дівчата одразу асоціюються з рожевим, фіолетовим і зеленим.
А хлопці асоціюються із чорним, жовтим і відтінками синього.
Я відключаюся й просто шию.
Це мій прихисток.
Це мій спосіб утекти з в'язниці.
Коли я шию, я навіть не тут.
ЖИТТЄВІ ПРИНЦИПИ БІБЛІЯ НА КОЖЕН ДЕНЬ
Це робота не для кожного.
Не має бути зауважень і порушень.
Я намагаюся не думати про те, за що вони сидять.
Я ставлюся до них, як до людей, адже вони ними і є.
ЗОРРО
Моя матір найбільше вплинула на те, що я зацікавився цим.
Її матір, моя бабуся,
шила всі їхні речі й ковдри з клаптиків тканини.
Тому ця тема зі мною ще з дитинства.
Я потрапив за ґрати досить молодим.
Поклади сюди палець. Тримай. Прямо в кутку.
Зараз мені 64 роки.
А посадили мене в 20.
Я був негідником і сильно оступився.
Але виховання в мене хороше. У мене були хороші мама й тато.
Усе було добре.
Я просто зв'язався з поганими людьми й помилився.
Але зараз це вже в минулому.
Джеремая вперше шиє стьобану ковдру.
ДЖЕРЕМАЯ СТРОК: ДОВІЧНЕ
І погляньте на ці точки.
Усе ідеально зшито.
Моя перша ковдра.
Тобто я добре впорався.
Мама би мною пишалася.
Так.
Йой. Не той бік.
Розтягни повністю.
Я за ґратами вже майже 38 років.
Через якийсь час починаєш думати про свою родину.
І коли ти задумуєшся про неї, правда спливає.
Овва. Я стільки наробив.
Я був наркозалежним.
А я алкоголіком.
Я упав на дно, коли мені було двадцять.
І тоді отримав своє. Строк за вбивство.
Я визнаю свою провину.
Цілком.
-Тож… -Ми визнаємо свою відповідальність.
Шкода, що ми не визнавали її,
перш ніж опинитися тут.
Це важко усвідомити.
Важко дійсно покаятися.
Через 30 років…
Це просто…
Так.
Моя матір дуже дорога мені.
І тому це важко.
Важко навіть говорити про це.
Гаразд, хлопці, у нас тут посилка.
Що в коробці?
Він так і сказав: «У нас тут посилка».
Усе, що тут є, — пожертвуване.
Якби добрі люди не жертвували нам матеріали,
ми б не могли цим займатися.
На цій полиці здебільшого дитячі речі.
Тут мультяшні пончики,
музика, тканина з роялями.
Трохи їжі.
РОД СТРОК: 35
Арахіс, бекон. Так.
Це наповнювач для важких ковдр і жилетів для дітей з аутизмом.
В'язням сюди не можна, бо тут різні інструменти.
У нас тут ножиці, дискові різаки.
Це все гострі предмети.
Тут лежить усе, що має гострі кінці.
Не хотілося б, аби в'язні ходили з отаким.
Зранку вони роблять запис в журналі обліку інструментів.
Поттер, він стоїть отам. Це його пенал з інструментами.
Він записаний на нього.
Це інвентарний список, де записані інструменти тут.
Він існує на випадок, якщо зникне пенал,
за який він відповідає.
На щастя, ще нічого не зникало.
Коли я був молодшим,
я навчився шити, але займався оббивкою.
Я відкрив майстерню з оббивки.
Таким шиттям я не займався. Я завжди працював зі шкірою і вінілом.
Шкіру й вініл потрібно постійно тягнути й смикати.
А тканина м'якша.
Йой. Трохи помилився.
Йойки.
У мене пішло десь півтора тижня,
щоб призвичаїтися до роботи з м'якшим матеріалом.
Так, піду попрасую.
Я зробив уже одну ковдру з метеликами.
Вона була чудовою.
Ми назвали її «Світляком». Вона була різнокольоровою.
І дуже гарною.
ТЕМНОШКІРА Й ПИШАЮСЯ ЦИМ
Моя мама любила метеликів.
Так вийшло. Тому і я люблю метеликів.
Щоразу як я роблю метеликів, я думаю про неї.
Найважливіше, про що вона просила,
це знову не стати тим, ким я був.
Не давати волю гніву.
Бути терплячішим,
розсудливішим і чутливим.
І якщо хтось ображає тебе,
не обов'язково ображати їх у відповідь.
Це прозвучить трохи дивно,
але коли я дзвоню додому, моя родина чує це в моєму голосі.
За нашими розмовами вони розуміють,
що я сильно змінився.
І я кажу: «Так, я змінився».
Усюди метелики.
Він уже навчився. Тож тепер працюватиме з трикутниками.
УПЕРЕД!
Голова болить.
Маєш пачку «Тайленолу»?
Я б усю випив.
Голова вибухає від усіх кольорів і візерунків.
Не знаю, що робити сьогодні.
Я…
Коли…
Я вже старий, і мені треба зібратися.
Мені потрібно зробити ще 17 великих блоків.
Я всю ніч малював ескізи.
Коли мене щось непокоїть, я сідаю і малюю.
Дедлайн за два тижні, і я відпрацьовую кожну хвилину.
Чорт!
Облажався.
Тут кожен шов зроблений не в тому напрямку.
Потрібно відокремити кожен ряд,
перевернути й тоді зшити знову.
Потрібно розрізати ці два прямокутники,
перевернути й зшити заново.
Цього я не планував робити.
Ну, інколи він трохи засмучується.
Тобі важкувато.
-Спочатку треба попрасувати їх. -Я можу попрасувати.
-Угу. -Скільки б це не зайняло.
Не мало би піти багато часу.
Коли мені почало бракувати часу на ковдру стилю шістдесятих,
включився Поттер.
Ти молодець.
Кожен клаптик на своєму місці.
Він швидко справляється.
Уражає.
Ти зшив перші дві. Тепер відклади їх убік.
-Зшивати по дві? -Так.
-Гаразд. -Зрозумів.
Я готовий.
Якби я зустрів молодого себе, я б сказав йому,
що варто більше допомагати іншим.
І…
Я задумався про це через утрату сина у 2000 році.
Мій син помер у 15 років.
Він потребував пересадки легень і серця.
А я у свої 40 років сидів за ґратами.
Я відчував лише провину.
Наше заняття
допомагає мені зосередитися.
А коли я зосереджений, я не думаю про це.
-Допоможи наточити ножиці. -Вони вже затупилися.
Гадаю, тут шматки повипадали.
-І не думай. -Ледь не обдурив.
От чорт.
-Я б тобі руку відрізав. -Зараз Рікі покарають.
Овва!
-Так. -Надягнемо Рікі жилет.
-Може, заспокоїть його. -Хоч якось сповільнимо його.
-Тобі личить, Рікі. -Дякую, Роде.
Хвилинку.
З тебе гарний манекен.
Цей 2,7 кілограма. Підійде для 57-кілограмової дитини.
Для дітей із розладами аутистичного спектру.
Ось…
Це ось один із листів, який нам прислали після отримання жилетів.
Пише: «Вітаю. Я працюю в спецшколі й бачу хлопців,
які отримали подарунки.
Найстарший сказав, що це його найкраще Різдво,
і був щасливий.
А найменший, з найвиразнішим розладом,
теж уподобав жилет. Зараз вітальня стала його гральною кімнатою».
Працівниця дуже дякує вам усім і надзвичайно тішиться.
Каже, що діти вперше такі щасливі.
Це розчулює.
Пане Поттере.
Так.
Підеш зі мною?
Так. Я піду за тобою, Фреде.
Я все розклав.
Круто.
І ось
сюди.
І…
-Круто. -Так.
Схоже, цей клаптик іде сюди й виходить отут.
-Так. -Усе сходиться.
Гадаю, цілком випадково має вийти добре.
Гадаю, так.
-Коли будеш готовий. -Гаразд.
-Треба підготувати оці. -Так.
Гаразд.
Гарно притиснув.
Гаразд.
У тебе є ключ?
Їм сподобається.
Фред пішов.
Днями Фред отримав зауваження,
і його перевели.
Він шив у своїй камері.
І його спіймали з маленьким лезом,
яким він підрізав одяг.
Це важкувато.
Якщо не зберігати здоровий глузд,
ти оступишся, як і він.
Він був чудовим майстром.
Але іноді вас заносить, і вас переводять в іншу секцію.
Тут кожного можуть перевести в іншу секцію.
І тоді сюди не повернешся.
Без Фреда, гадаю, усе буде інакше.
Не варто забувати, де ми. Ніхто з нас не ідеальний, але ми стараємося.
Ми намагаємося стати кращими.
Просто йому треба було постаратися трохи краще.
Ось і все.
Поле, приніс ковдру стилю 60-х.
Пригальмуй.
Що за чорт?
Вона зіпсована.
Треба зупинитися.
Знімемо її звідси й віднесемо в майстерню.
У нас проблема.
Боже, треба встигнути до кінця тижня.
Погляньте.
Тканину нормально не розтягнули.
І через це лишаються маленькі горбинки.
А я таке не можу пропустити.
Адже люди довго користуватимуться цією ковдрою.
Треба розпустити всі шви.
Тут дуже великий защип.
Фреде, чорт забирай.
Неси її сюди.
Тут стільки квадратів.
Маєш трохи? Невеличкий квадратик.
З такого ж матеріалу.
-Оці зелені? -Ні. Не зелені.
-Гаразд. -Так, усе. Гаразд.
Фред побачив?
Не зміг.
Потрібно знову розкласти.
Бачиш? Немає.
Усі зайві складки зникли. Бачите, як легко?
Готово!
Підняв, наскільки зміг.
Тепер повернемо.
Була невеличка заминка.
Але тепер усе гаразд.
Рікі не знатиме, що робити. Засмутиться, коли я піду.
-Так. -Мене переведуть.
Сподіваюся, за п'ять чи й менше років я буду вдома.
Ми тут вже давно сидимо.
Ми разом майже 25 років.
-Ми не… -Ми й далі спілкуватимемося.
Важко бачити, як твій друг іде.
За майже 40 років тут я бачив,
як багато людей ішли.
Розумієте? Це важко.
Хто знає? Може, якось і мене випустять.
Сподіваюся.
Але чи заслуговую…
Я зробив те, що зробив. Я всім так кажу.
Не уявляю, як почувається моя родина.
Я не можу.
Але, знаєте, для цього просто потрібно…
Сподіваюся, мені це пробачать, як я собі пробачив.
Тож здебільшого…
Більшість хлопців тут не можуть пробачити собі. Тому не змінюються.
Вони досі одержимі демоном.
Треба пробачити собі, а потім уже комусь іншому.
Так як і спершу полюбити себе, а потім уже інших.
-Розумієте? -Треба навчитися цього.
Я можу щиро засвідчити,
що я кілька разів випускав свого демона у в'язниці.
І я цим не пишаюся.
Але треба…
Потрібно вміти відпускати. Якщо не вмієш, демон тебе поглине.
ДЯКУЄМО
Агов, Вайте.
Так. Чорт!
Отакої.
Вони їх отримали.
Овва.
«Висловіть удячність пану Вайту (Чіллу)
й іншим чоловікам, які шили ці ковдри».
Отакої!
-Клас. -Хіба не так?
Це дуже круто.
Чудово.
Візьму степлер і прикріплю на дошку.
Ці штуки ми вирізали наперед.
-Вони не рівні. -183 см.
Вони й не мають бути.
Зараз підріжу оці й покладу зверху ще одну.
ВІД ПОЧАТКУ РОБОТИ ПРОГРАМИ ВІДНОВНОГО ПРАВОСУДДЯ МІСЦЕВІ ОРГАНІЗАЦІЇ…
Крутий дизайн.
…БЛАГОДІЙНІ ФОНДИ Й ПРИТУЛКИ ОТРИМАЛИ МАЙЖЕ 2000 СТЬОБАНИХ КОВДР.
ВИСЛОВЛЮЄМО ПОДЯКУ ВСІМ УЧАСНИКАМ ОВП
ПІВДЕННО-ЦЕНТРАЛЬНОЇ ВИПРАВНОЇ КОЛОНІЇ ЛІКІНГА ЗА ТЕ, ЩО ПОДІЛИЛИСЯ ІСТОРІЯМИ.
ДЖИММІ ВІЛЛЬЯМС 1954–2023
Переклад субтитрів: Павло Дум'як