Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ara et parlaré de la Hedvig,
la noia més estranya i alegre que et pots imaginar.
Et contaré com va esdevenir la meva millor amiga i com la vaig perdre.
BASAT EN EL LLIBRE DE MAJA LUNDE I LISA AISATO
Per on ningú ha passat abans.
Veus algú que coneixes bé,
algú que et fa somriure,
algú que enyores des de fa temps,
algú que et fa reviure
de l'oblit una il·lusió…
Sí!
Vinga!
Va, nois!
…una llum quan es fa fosc…
Et parlaré d'una època en què m'horroritzava el Nadal,
en què pensava que mai tornaria a ser feliç.
Era el primer Nadal sense la Juni,
la meva germana gran.
…quan em miris als ulls,
sempre seré a prop teu…
Centreu-vos!
…a prop teu…
Guerra de boles de neu!
Diana!
Jugues?
No tinc ànims.
Neva.
Ah, sí.
Ahir encara nevava més.
Sí?
Sí.
Però…
Adeu.
Es ven Gløgg! Acosteu-vos!
Es ven Gløgg!
De nou aquí tot sol?
Sí.
La mare i el pare van molt atrafegats.
Ja, el tràfec prenadalenc és esgotador.
Sí, molt.
Mira-te'l! Per fi!
Em pensava que no en sortiries mai!
Ens coneixem?
No.
Tens raó, que maleducada.
Em dic Hedvig. No, espera.
Em presentaré com cal, amb el nom complet.
Em dic Hedvig Hansen.
Tant de bo pogués dir que em dic
Hedvig Victoria Johanna Rosendahl Ekelund no sé què,
però seria mentida, i suposadament no s'han de dir mentides.
És un honor.
I tu?
Tens nom?
Ah, sí. Julian.
Hola, Julian. No tens ni idea del goig que em fa conèixer-te!
Anem!
Nedes molt ràpid i fas molts llargs seguits.
Anar i tornar, anar i tornar.
He perdut el compte, del tot.
Ets un gran nedador.
On has après a nedar? Entrenes gaire?
Sí, bastant.
Deu ser meravellós poder esmunyir-se per l'aigua com un peix,
o com un tauró, o com un simpàtic dofí.
M'encanten els dofins. I a tu?
- També. - Sembla que sempre somriguin.
Deu ser perquè estan contents de saber nedar, no?
Potser.
Ets afortunat de saber nedar tan bé.
No ho havia pensat.
Doncs ho hauries de tenir molt i molt en compte.
I tu?
- Saps nedar? - No.
Però el que més vull al món
és aprendre a nedar.
- Potser ho puc demanar per Nadal. - Bona idea.
Crec que seria més íntegra si sabés nedar.
A mi em sembles prou íntegra, si et serveix.
Això és el més graciós que he sentit en molt de temps.
Mira al teu voltant!
No és tan bonic que et podria fer rebentar el cor i el cervell?
És que m'encanta el Nadal!
No ho sé, a mi m'és una mica igual.
- Com? - Que m'és igual el Nadal.
Ets molt i molt graciós.
No, ho dic de veritat.
Però a tots els nens els agrada el Nadal.
A mi no.
Saps què? Nedes massa.
Tanta aigua t'atrofia el cervell.
Almenys jo sé nedar.
¿Per què no aprens a nedar
si tan important és per a tu?
No és de la teva incumbència.
Ni m'importa. Me'n vaig a casa.
Molt bé. M'importa un rave!
Igualment, xerres massa.
I tu tens més mala llet i ets més callat que una tortuga d'estany.
Una tortuga d'estany?
Sí, de les que fan pudor!
Au! Adeu-siau! Fins mai!
Julian, espera!
No volia dir això, perdona'm.
Perdó.
He pensat que podríem ser amics.
- Sí, ja. - Et deu sonar una mica estrany,
però crec que ens en penedirem molt si no ens fem amics.
Estarem tota la vida volent fer marxa enrere si ens separem ara.
Així que, en lloc d'agafar camins separats,
per què no m'acompanyes a casa?
És a prop, al carrer del Fiord, 2.
Just després del moll. Tinc galetes de gingebre i xocolata.
Hem decorat molt bé la casa.
Segur que t'agrada!
No te'n vagis, si us plau.
- Hola. - Hola.
Julian, vens a jugar? Tots els meus ninos tenen mal de panxa.
Estan molt malalts i tu has de fer d'infermer.
- Ostres. - És hora de sopar.
- Hamburgueses de peix? - Com sempre.
- M'alegro de veure't, rei. - Sí.
Ha anat bé el dia, Julian?
Sí, i vosaltres?
Doncs…
- Sí, molt bé. - Sí.
Sí.
Perquè sentim joia aquesta nit una espelma encenem.
Brilla tota sola i ho fem per tots els presents.
No juguis amb el menjar, Augusta.
Perquè sentim esperança i joia, aquesta nit dues espelmes encenem.
Hi ha molta neu fora.
Sí.
- L'hem de treure amb la pala… - I el canelobre?
El canelobre?
El canelobre d'Advent.
Demà és el quart diumenge d'Advent.
- Sí. - D'aquí a cinc dies és Nadal.
Només cinc dies? Que bé, només cinc dies!
Falten només cinc dies!
Començo a treure neu amb la pala.
D'acord.
La mare està…
Sí, està…
El temps tot ho cura.
19 DE DESEMBRE - MERCURI
Ells no.
Tampoc poden dormir.
Si els portes tots,
ningú podrà dormir.
Vinga.
Descanseu, amics meus.
Què vol dir el que ha dit el pare?
- El què? - Que el temps tot ho cura.
- No ho sé. - Curarà la Juni?
No ho sé.
El temps faria que la Juni deixés d'estar morta?
No ho sé, Augusta. Trobo que no.
A dormir, germaneta.
Carrer de Fiord… Sí!
Uau!
Has vingut!
Això sembla.
Passa, Julian, amic meu!
Benvingut a Villa Kvisten!
Casa teva té nom?
Sí.
Totes les cases respectables n'haurien de tenir.
Casa teva no en té?
Digues al pare i a la mare que li n'heu de buscar un!
M'encanta el nom. Quan ens hi vam mudar, sabia que em sentiria com a casa.
Una casa amb un nom així havia de ser un bon lloc per viure-hi.
Quan us hi vau mudar?
Quan jo era petita.
- Tens un germà? - Més gran que jo.
És meravellós, a més de simpàtic i intel·ligent.
És bo en tot.
Dibuixant és el millor. Mira, és aquest.
A vegades, també intento dibuixar.
Tinc el cap ple d'imatges precioses, però soc incapaç de plasmar-les.
Saps el que vull dir?
Però els dibuixos del meu germà
és com si volguessin saltar del full i cobrar vida.
Espero que algun dia el coneguis.
Aquesta ets tu?
No sé dibuixar, però soc molt bona als patins.
Vine!
Uau!
Quina pena que no t'agradi el Nadal. Em podries ajudar a acabar la decoració.
Acabar la decoració? Encara en falta?
Molta! És important decorar totes les habitacions de dalt a baix.
T'hi puc ajudar una mica.
Estupendament! Segueix-me.
L'àngel va al bany.
Decoreu el bany?
I tant! Si fossis un bany, ¿no et faria enveja
que la sala d'estar estigués superdecorada i tu no tenir ni un àngel ni una corona?
No crec que un bany pugui sentir enveja.
Com? El que més! Mai se'ls reconeix prou la important tasca que fan.
Totes les habitacions tenen sentiments, sobretot aquí, a Villa Kvisten.
- Tatxam! - Uau!
Ho veus?
I la corona, amb l'escombra.
Encara que hagis de fer coses avorrides com escombrar, cal recordar que és Nadal.
Ostres.
Ha caigut el clau.
Vaig a buscar-ne un altre.
- Ei! - Ai!
Els patins…
- S'han… - Són de patinatge artístic.
Són bonics, eh?
Sí, molt.
Ara tindràs on penjar-la.
Va, benvolgut convidat.
Que cuines gaire?
A tota hora, sobretot xocolata desfeta.
Necessito nata muntada.
Sempre en sobra de l'esmorzar.
Com? Fas xocolata per esmorzar?
- Cada dia. - Et deixen?
Tu què trobes?
Que bé que hagis vingut.
Sabia que feies broma quan has dit que no t'agradava el Nadal.
Ningú amb la teva mirada pot odiar el Nadal.
I menys si es diu Julian.
El meu aniversari és la nit de Nadal. Vaig ser com un regal.
De veritat?
Julian de la nit de Nadal.
És com un miracle.
Els teus pares deuen ser meravellosos havent tingut un fill així.
Sí. El pare està una mica boig
i la mare conta històries divertidíssimes.
Riu tan fort que sovint li entra vergonya,
però al pare li encanta com riu.
Això sí, últimament no riuen gaire.
Per què no?
Estan una mica…
És com si…
els haguessin canviat
per uns ninots que s'hi assemblen molt.
Potser van molt atrafegats abans de Nadal?
És normal.
No hem decorat gens la casa.
No hem tret ni el canelobre d'Advent.
Quina barbaritat.
Trobo que s'han oblidat que és Nadal.
Doncs recorda'ls-ho.
Jo?
Sí.
Qui si no?
Vinga…
- Ja. - Espera, que et trauré les botes.
Molt bé.
Eh, Julian!
Les espelmes d'Advent!
Encenem una espelma, dues, tres.
Una espelma, dues, tres… Una espelma…
El canelobre era al soterrani.
Ah, que… Que bé.
L'he polit i tot.
Molt bé.
Tinc una idea. Podem dir a la Juni que encengui la quarta espelma.
Així potser es posa contenta de nou i torna a casa per Nadal.
És una idea molt bonica, Augusta, però…
no funciona exactament així.
Exactament?
No.
El que volia dir és que…
Augusta,
és hora de dormir, va.
No sopem?
Sí, potser…
Julian, pots…?
Pots fer uns entrepans?
Ara torno.
És igual.
Ajuda!
- Ja vinc! Espera! - Julian, ajuda'm!
- No puc! - Ja vinc!
Ja soc aquí!
Sort que has vingut! Sola no podria haver-ho fet!
Va.
Una, dues i tres!
- Sí! - Continuem!
Sabies que cada floc de neu és diferent?
No hi havia pensat mai.
Doncs hi hauries de pensar més.
Hi ha infinitat de flocs de neu i no n'hi ha dos d'iguals.
Mola.
Mira! Aquest és com una rosa!
I aquest com una teranyina.
Mira! Com una roda dentada!
I com un estel de Reis de sis puntes!
Trobo que ja n'hi ha prou.
Prou per a què?
Ni idea.
Podem fer un ninot de neu normal i corrent, però n'hi ha molts.
Podem fer que s'assembli a una dona.
Sí…
O a una tieta vella!
A una tieta vella i reganyosa.
O a una cosina assilvestrada, o…
A una germana?
Sí! A una germana de neu!
Que llest que ets, Julian!
Jo també he volgut sempre una germana gran.
Ja…
Intenta fer-li els ulls aquí.
Torna-hi.
Falta una cosa. Espera't aquí.
Mira, una rosa de Nadal.
Una germana gran deu voler roses per Nadal, no?
Sí.
Que bonica ha quedat.
Sí.
Ara tenim una germana gran!
Passa res, Julian?
La meva germana gran,
la Juni,
va morir l'estiu passat.
Ostres…
Julian…
Just abans del seu aniversari.
Estava a punt de fer-ne setze.
Llavors, aquest Nadal és el primer sense ella.
T'agraden els ous ferrats?
Avui tornes a estar sola a casa?
Sí, han sortit a comprar.
Hedvig. Hi ha algú a fora.
Un ancià.
On?
Era allà, mirant cap a la casa.
Saps qui és?
Fas broma.
No, t'ho prometo.
Que tens iaios?
O un tiet vell?
Van morir fa molt.
- Però… - Oblida't de l'ancià.
Ai, m'he deixat el quètxup!
A taula!
Vens?
El quètxup és el que més m'agrada.
Gràcies. Bon Nadal!
Hola!
Hola, John.
- Ja has acabat? - Eh?
- De comprar regals. - No.
No. No del tot.
La mare i el pare estan…
Ah.
Ha nevat molt.
Sí.
Va guai per fer boles de neu.
Ja.
Sí.
Ja ens veurem, suposo.
Sí, suposo que sí.
- Adeu. - Adeu.
20 DE DESEMBRE - VENUS
Hedvig!
Hedvig?
Ets dalt?
Hedvig?
- Hola. - Hola!
- És per a mi? - Sí, és per a tu.
Però encara no és Nadal.
No és un regal de Nadal. Agafa'l!
No és gaire gros.
- No. - Però és tovet.
Diuen que els regals tous són avorrits. Per a mi no.
No hi ha regals avorrits. Que estiguin embolicats ja fa il·lusió.
És quan l'obres que veus si és avorrit o no.
Per això no té sentit dir que els tous són avorrits.
Vinga, va. Obre'l!
Em fa tanta il·lusió…
Doncs obre'l!
Però si ho faig, ja sabré el que és.
D'això es tracta.
- I perdré la il·lusió. - No, i…?
No ho veus?
Fa tanta il·lusió estar il·lusionada…
És com quan patino i el cor se m'accelera, i faig voltes fins que em marejo.
L'obres ja o què?
Sí.
El paper també és preciós.
Un banyador!
També estava en groc i negre,
però veig que t'agrada el vermell.
Julian, moltíssimes gràcies!
Ja hi estàs preparada?
Per a què?
Pensava ensenyar-te a nedar.
Què?
Em pensava que era el que més volies al món.
Sí. Per què no?
Què he de dur? Què necessito? Tovallola i gorro?
Agafo les coses. De seguida torno!
T'espero a fora.
Perdó per haver tardat tant.
Mai he anat a una piscina, no sabia què agafar.
Què passa?
Era l'ancià aquell.
Semblava que tenia claus de Villa Kvisten.
Segur que no saps qui és?
Julian, no t'ho puc explicar tot.
Però no et fa por que fiqui així el nas per casa teva?
No, no em fa por.
Això no.
- No em pots dir…? - Para de fer preguntes.
Ens en podem anar? Anàvem a la piscina.
Per què portes això?
Perquè, si no, m'enfonsaré.
Això és el que has d'aprendre, a flotar tota sola.
Nedar consisteix en això.
És que sembla…
No sé, poc natural.
Però què dius?
És totalment natural.
Va, que l'aigua no mossega.
Ja ho veurem.
Ho veus? No és res de l'altre món.
Fes això.
Va, doblega els genolls.
Ara, aguanta la respiració i capbussa't.
No! I si m'entra aigua als pulmons?
No respiris.
- Ja. - Però pots fer bombolles.
Com deixar anar un pet.
Ho has vist? Ho he fet!
Una altra vegada!
- Molt bé! Ho estàs fent! - Sí!
Ara els braços, com t'he ensenyat.
Va, que tu pots!
Sí, ho faré estupendament!
He nedat!
Ho has vist, Julian?
Jo, la Hedvig Hansen, he nedat!
Ja sé nedar!
Hedvig, no t'allunyis tant! És fonda!
Torna!
Hedvig!
Estàs bé?
Va ser allà on et vaig veure la primera vegada.
Vas posar el nas així contra el vidre.
Semblaves una porqueta.
Una porqueta simpàtica.
No passa res que avui no t'hagi anat bé.
Només hem de practicar més, fins que puguis nedar com un peix.
O com un dofí.
Ja.
No he de donar-me per vençuda.
Però és que…
- Què? - Que no sé
si mai seré capaç
d'aprendre'n.
Per què no?
És molt fort que la neu sigui només aigua.
Ja.
¿No és estrany
que una cosa tan transparent, suau i bonica
pugui ser tan freda
fosca i complicada?
Sí, però l'aigua es pot tornar a convertir en neu, saps?
En estels, teranyines, roses i…
És veritat.
Tens tota la raó.
Ets molt llest, Julian.
Ja.
Demà podríem fer una cosa en què tu siguis bona.
Com què?
Podríem anar a patinar.
- A patinar? - Sí, jo ho faig fatal.
Me'n podries ensenyar.
Suposo que et puc ensenyar alguns trucs.
Creps de patata acabades de fer!
- Dimoni de nen! - Ui!
Em mataràs d'un esglai.
- Perdó. - Què fas aquí? T'has perdut?
No. Bé…
Una mica, potser.
T'has perdut o no?
Sí, però després he pensat que podia comprar unes postals.
De Nadal.
En té moltes.
T'has perdut i vols postals?
Sí.
Això és tenir sort.
Molta.
Quina burrada.
D'acord…
Igualment, no les venc soltes.
No en vols cent, veritat?
Cent? No, ni de lluny.
Millor me'n vaig.
D'acord, tria'n una.
- Puc? - Només una.
Afanya't, abans que canviï d'idea.
Sí, de seguida.
Gràcies.
- Deus tenir nom, no? - Em dic Julian.
Ah, Julian.
Jo em dic Henrik.
Per a qui és la postal?
Per a una amistat, crec.
Quina creus que li agradarà més?
Aquesta m'agrada molt.
Tens gaires amistats?
No.
Només una.
El John, o almenys en tenia només una. Ara tinc una altra amiga,
però crec que ja no el tinc a ell.
Millor una o dues bones amistats que cent de dolentes.
Però les has de cuidar.
Ja.
Una vegada, vaig conèixer un nen
que em recorda a tu.
Era baixet per a la seva edat i no li agradava el futbol.
Ah, a mi tampoc.
Saps què feia quan tothom jugava al pati de l'escola?
- No. - Es quedava dins dibuixant.
Es va passar dibuixant fins a secundària.
Al final, es va fer dibuixant.
Aquest nen era vostè!
Exacte.
Uau! Dibuixant tan bé, li deu encantar el Nadal!
Sí, així va ser en una època.
Calla ja, Martha.
Martha?
Eh?
És com li dic jo.
Totes les màquines respectables han de tenir nom.
T'he de dur a reparar.
Jo ja l'he vist, a vostè.
A fora de Villa Kvisten.
Tinc una entrega demà, m'he de posar les piles.
Però era vostè?
Tenia les claus de la casa. Per què no hi va entrar?
Allunya't d'aquella casa!
- Però… - Ves-te'n, vinga!
Ves-te'n!
Hola! Preparada?
Hola!
He dut xocolata, galetes de gingebre i ametlles garapinyades.
I una muda de mitjons per si ens els mullem,
i mantes de llana per al fred.
I on tens els patins?
No recordava on els tenia.
Eren al quarto de l'escombra.
Per això no me'n recordava.
- Però… - Ah, també he dut bunyols.
Ens els hauríem de menjar primer, són més sans que les galetes.
Avui he conegut l'ancià.
Es diu Henrik.
- És… - Primer patinem, va.
- Si no has dut els patins. - I què?
Una bona patinadora és bona amb patins i sense.
Pren.
Patinar sense patins?
Ja ho crec, mira.
- No entres al gel? - No, millor em quedo aquí.
Tot anirà bé.
Intenta relaxar-te i recorda respirar.
Estic respirant!
No! T'estàs aguantant la respiració.
Si estigués respirant, ja estaria mort.
Si fos tan fàcil…
- Seria més fàcil si vinguessis amb mi. - Ja et dic jo que no.
Has de trobar el teu propi equilibri.
Alça el cap!
- Però he de veure per on vaig! - No, has de veure cap a on vas!
No per on vas, sinó cap a on vas!
- Ho estic fent! - Cap endavant!
Mira cap endavant!
Julian, espera!
No t'allunyis tant!
Julian, espera! No t'allunyis tant!
Què et pensaves, que desapareixeria enmig del gel?
No me'n vaig enlloc.
Que bé que hagis dut les mantes.
Sí, la veritat que sí.
Pren.
Per a mi? Però si ja m'has…
L'ha feta el Henrik.
Dibuixa tan bé… No és bonica?
Sí.
- Molt. - Ja no em fa tanta por.
Que vols que patinem més o te n'has d'anar ja cap a casa?
Per què no vols parlar del Henrik?
Tu tampoc m'ho expliques tot.
Jo no tinc secrets.
Sí que en tens.
No m'has dit res de la teva germana gran, per exemple.
I no m'hi fico.
Ja t'ho explicaré quan estigui preparada, i tu també, quan estiguis preparat.
I si jo ja ho estic?
Ara?
Sí, ara.
Llavors, podria quedar-me asseguda 50 anys escoltant-te.
La Juni
era…
Li va passar alguna cosa.
No sé exactament quan.
Potser quan va començar secundària.
Es va convertir en una persona…
reposada, diferent.
Estava malalta?
No era una malaltia normal i corrent, com un refredat o coses així.
Estava…
molt trista.
No sortia del seu quarto
i cada dia s'aprimava més.
Estava massa trista per menjar.
Va deixar d'anar a escola.
Llavors, es va aprimar tant que la van ingressar a l'hospital.
Però això és bo, no?
Així la podien ajudar.
Es va aprimar encara més
i va agafar una pulmonia.
I, llavors, es va morir.
Tothom deia que no arribaria a passar, fins i tot a l'hospital.
La mare i el pare també.
Però va acabar passant.
Ostres, Julian…
- I com era abans? - Què vols dir?
Com era la Juni abans de posar-se trista?
Era la persona més alegre que he conegut.
Era molt graciosa.
En quin sentit?
No era per les coses que deia,
sinó per com les deia.
Quan reia la Juni, tothom reia.
Reia superfort.
Era una mica assilvestrada.
Assilvestrada i graciosa.
Tots ens tornàvem assilvestrats i graciosos quan ella hi era.
Però,
quan tenia un malson i corria al llit amb ella,
era molt comprensiva.
Molt comprensiva i reposada.
Quina sort que tinguessis una germana gran tan bona.
Sí.
I ella quina sort tenir-te a tu.
Què vols dir?
Que continua vivint al teu cor.
Mentre visqui al teu cor, no haurà desaparegut.
- Hola, amor. - Hola.
Hola.
Ha anat bé el dia?
- Sí. - Sí?
D'on ha sortit això?
- De l'àlbum de la Juni. - Del de la Juni?
I què fa aquí penjat?
No vull que treguis res de l'àlbum.
No he tret res, és la Juni.
T'he dit que no toquis l'àlbum.
- Tan difícil és d'entendre? - Lina.
No pot ser que, miri on miri, tot siguin records.
No podem anar per casa recordant coses que fan mal.
Però…
la majoria van ser bones…
amb la Juni.
- Amb la Juni, quasi tot va ser bo. - És cert.
És cert. La mare no volia dir això.
Escolta…
La Juni no tornarà, encara que pengem fotos seves.
- Això ja ho sé. - Ja.
Hem de trobar la manera
de girar full.
I això no passarà…
No podrem fer-ho si continuem pensant en el passat.
En el que ha passat.
M'entens?
Més o menys.
Bé.
Ja mai ets a casa
i no sé si és bona idea que vagis tant a la seva tomba tot sol.
És que mai hi anem junts.
No hi voleu anar mai.
Recollim tot això, Augusta.
Julian?
Julian, espera!
Hola.
Anava a casa teva.
Com ha nevat, eh?
Per què parles tant del temps?
Això només ho fan els adults.
- Potser. - Podem parlar d'una altra cosa?
Sí, parlem d'una altra cosa.
Tingues.
Gràcies.
I bon Nadal.
Bo no serà.
El Nadal no tornarà a ser bo.
Me n'he d'anar.
Hola, Julian.
He pensat molt en tu i en la Juni.
Tant de bo l'hagués coneguda.
Sembla tan divertida i simpàtica. Devia ser una germana gran meravellosa.
Com era? S'assemblava a tu?
També li agradava nedar o feia altres coses?
Patinar, esquiar…
No, espera! Que dibuixava?
Tinc el pressentiment que dibuixava bé.
Només fas preguntes
i mai t'esperes a escoltar les respostes.
No.
Això mateix em deia el meu germà.
Vols saber moltes coses sobre mi,
però no m'has explicat res de tu.
De veritat que ho intento.
Però no és fàcil.
Tan difícil et resulta?
Per què estàs sempre sola?
Com és que no conec la teva família?
I per què has parlat en passat?
- Com? - Has dit que t'ho deia el teu germà.
Ja no t'ho diu? És que està mort?
Ara et toca a tu.
No puc.
Doncs no podem continuar sent amics.
Què?
No vull continuar sent amic teu si no m'expliques què passa.
Però…
Has de ser amic meu, ens necessitem!
No vull amics que no són sincers amb mi.
No ho entens, no és això.
Per a tu tot és fàcil.
Vius en una casa preciosa, beus xocolata desfeta i tot és divertit.
Jo estic fatal, tot em va fatal.
Tu dius que puc canviar les coses, però no és així.
Només fan que empitjorar, i damunt no ets sincera amb mi.
Però si t'ho explico, tu…
Jo què?
No puc.
No te'n vagis.
Si us plau.
Julian, espera, si us plau.
- Ets l'únic que pot… - No hi insisteixis.
- Ja no som amics. - No…
Julian…
Julian, no te'n vagis!
Julian!
Julian! Julian!
Hedvig!
Hedvig?
Hedvig!
Vinga, va!
Perdona'm! Hedvig, perdona'm.
Si us plau, obre la porta. Hedvig!
T'he enxampat! Surt d'aquí!
Julian?
Què dimonis…? Et vaig dir que no vinguessis!
Perdó.
Aquesta casa és meva, no hi pots entrar.
És seva?
Però si no viu aquí.
No, ja no, malauradament.
Per què no?
La meva germana se'n va apropiar.
És com si estigués aquí, a la casa.
La seva germana?
Sí.
La Hedvig.
La meva germana petita.
La Hedvig?
- Sí. - Però si…
I on és ara?
Està morta.
Morta?
Va morir la vespra de la nit de Nadal, fa 50 anys.
Això no pot ser.
Com que no pot ser? Tenia una germana i va morir.
No tenia cap germana. M'està mentint!
Julian! Julian!
Julian!
Olav Askeland.
Katrine Møller.
Jens Halvdan Larsen.
Hedvig!
DESCANSI EN PAU
No.
22 DE DESEMBRE - MART
Hola.
- No pots dormir? - No.
Penso en el Nadal.
Sí?
No tindrem Nadal sense la Juni.
Jo també ho penso.
No ha de tornar, veritat?
No.
No ha de tornar.
D'acord.
Vols dormir al meu llit?
- O ells també volen? - Sí.
Digues bona nit al millor germà gran del món, Teddy.
23 DE DESEMBRE - JÚPITER
Adorm-te.
On vas?
He de fer una cosa.
- El què? - No preguntis tant.
Demà és la nit de Nadal. I si tinc un secret?
- La nit de Nadal? - Sí, la nit de Nadal.
Al final celebrarem Nadal?
Tu no et rendeixis, saps? No et rendeixis.
Julian?
Em preguntava si em podria ajudar amb una cosa.
Sí, clar.
No pretenia espantar-te abans…
Estava molt trist i… Quan t'he trobat, també m'he espantat.
La fusta del terra està podrida i podries haver caigut.
Però…
per què està trist?
Sempre m'entristeixo una mica a Villa Kvisten.
Penso en la Hedvig i en el fet que potser va ser…
Què?
Va passar just fa 50 anys.
Avui fa 50 anys.
Havíem triat junts l'arbre de Nadal.
Els quatre anàvem a decorar-lo aquell vespre.
Era l'únic que faltava. La resta de la casa ja estava decorada.
Ja t'ho pots imaginar, estava preciosa.
M'ho puc imaginar, sí.
Els nens ja podíem anar a jugar,
i la mare i el pare van sortir pels últims regals.
Llavors, solíem anar a patinar sobre el gel del fiord.
Hi anava tota la xicalla.
Ella duia el seu abric vermell.
Feia voltes i més voltes, com…
una baldufa.
Patinava molt bé, però no crec que volgués arribar tan lluny.
No li agradava fer-se veure.
Es va emocionar.
I jo…
Estava despistat en una altra cosa.
La vaig cridar, però no em va sentir.
Llavors…
va passar.
Va caure per un forat del gel.
I no sabia nedar?
No. Jo vaig arrencar a córrer tant com podia, però vaig arribar tard.
Va moure els braços i…
va desaparèixer.
Sense fer cap so.
L'endemà la vam trobar a uns quants quilòmetres, al fiord.
Jeia a la vora, amb els patins posats.
Des d'aleshores no celebro Nadal.
Em quedo aquí fent postals.
Any rere any.
Però…
no va ser culpa seva.
A vegades, penso que…
està enfadada amb mi.
O decebuda, i que per això…
no és capaç de resoldre tot això de la mort.
Crec que mai serà capaç de trobar la pau i anar-se'n…
d'aquest món.
¿Potser simplement…
li fa massa goig viure?
Que si li fa goig viure?
Sí, potser.
Sí, a la meva germaneta li feia molt de goig viure.
Ets molt llest, Julian.
- M'has dit que necessitaves ajuda? - Sí.
- Qui és la Juni? - La meva germana gran.
També està morta.
Julian, amic,
no pot ser una coincidència que entressis a Villa Kvisten.
Agafa aquella capsa amb fulls.
Són de la millor qualitat.
Farem les postals més boniques que mai podries imaginar.
- Aquesta foto. - Aquesta?
- I aquesta. - Sí, sí.
- Aquí surt molt guapa. - Sí.
- Treu-te les sabates. - Sí.
Quines postals més boniques.
Postals de Nadal de la Juni!
Em puc quedar aquesta? Julian, puc?
Que bonica.
Julian, me la puc quedar?
Sí, i tant.
- I aquesta? - Te la pots quedar.
Mare, mira! És la Juni. Són postals de la Juni.
Digueu alguna cosa.
Per què no sou capaços de dir res?
Dieu que el temps tot ho cura,
però sembla que hàgiu emmudit.
No vull fer com si no hagués passat res.
No vull oblidar com de trist estic ni com la trobo a faltar.
I tampoc vull oblidar com de trista va arribar a estar
ni com de feliç va ser.
Ho vull recordar tot.
La Juni sempre estarà present.
Les persones que es moren no desapareixen i prou.
Continuen presents si les recordem.
Presents per sempre.
Per això he decidit que no cal esperar que el temps ho curi.
Deixem de fer com si res. Mirem fotos seves i recordem-la com era.
No recordeu les malifetes que feia?
No recordeu com ballava quan caminava o com cantava quan parlava?
No recordeu com reia?
No ho recordeu?
Jo sí que me'n recordo, Julian.
- Me'n recordo. - És clar que ens en recordem.
- Ens en recordem, però… - No!
Prou de peròs!
Així celebrarem Nadal? És així com elho celebrarem?
A la Juni, no li hauria agradat.
- On vas? - A ajudar una amiga.
DESCANSI EN PAU
Hedvig.
Sento molt el que et vaig dir.
Vull continuar sent el teu millor amic.
No és culpa teva.
Sí que ho és. No t'hauria d'haver dit tot allò.
Jo tinc la culpa de continuar aquí.
Sento tanta pena i tanta por de morir.
Tenia molt bona vida.
Em feia molt de goig viure.
Ja…
Em pensava que, si em quedava aquí, entre els vius, podria viure per sempre.
M'entens?
Crec que sí.
He esperat i esperat…
Abans de tu,
ningú em veia.
Ningú em sentia.
Llevat del meu germà.
Intentava contactar amb ell
i, a vegades, crec que ho aconseguia.
- Em posava molt contenta. - Però…
ell es posava trist.
No…
Jo no pretenia això.
Ell es pensa que el que et va passar
va ser culpa seva.
És que em vaig emocionar, m'ho estava passant molt bé.
Es pensa que estàs enfadada amb ell
i que per això continues aquí.
No és per això.
Llavors has d'avançar.
És el que tu vols?
Crec que és el millor.
Va.
Ho farem junts.
No vull fer-ho.
No vull. No tinc per què fer-ho.
Em puc quedar una mica més.
Almenys fins demà.
Després de Nadal.
No puc?
Podem anar a Villa Kvisten i beure xocolata desfeta
una última vegada.
No podem? Si us plau.
Ja no veig Villa Kvisten
com la veia abans.
I aviat…
no et podré veure a tu
i, llavors, tornaràs a estar sola.
Però no vull…
desaparèixer del tot.
No desapareixeràs.
Sempre viuràs al meu cor, amb la Juni.
Et trobaré molt a faltar.
- Recorda't de mi sempre que nevi. - Sí.
Ets la meva germana de neu.
Sí, ho soc.
Adeu, germana de neu. Fins que ens tornem a veure.
23 DE DESEMBRE - JÚPITER
24 DE DESEMBRE - SATURN
- Té purpurina. - Sí.
- I aquesta? - Sí.
Aquesta? Sí.
- Sí, agafa-la i penja-la també. - Sí.
- La vols penjar aquí? - Sí.
Agafa-la. Aquesta també.
- Que bonic! - Sí, és superbonic!
Uau!
Per molts anys i bon Nadal!
Felicitats al nostre noi nadalenc!
Bon Nadal i bon dia del teu aniversari.
- Agafa això, Augusta, i això. - Mira. Espera.
- Ui! - He sigut jo. Per molts anys.
- A fora fa fred. Pren. - Tinc ganes de sentir cantar el Julian.
- Serà molt guai. - Allà tampoc.
- No trobo l'altra sabata. - A l'armari, Erik.
- A l'armari. Sí. - Aquí?
No hi he mirat abans? Ja hi he buscat.
Aquí!
- Vaja… - Ajuda'm amb el corbatí.
- Quan aprendràs? - Per què…?
BON NADAL
- Estic guapo? - Sí.
PER AL JULIAN DEL JOHN
PER MOLTS ANYS. ESPERO QUE NEVI MOLTA NEU PER FER BONES BOLES DE NEU.
Va, ens hem d'afanyar.
Sento com si flotés,
com si flotés i baixés.
Sento com si visqués.
Quan em miris als ulls,
sempre seré a prop teu.
A prop teu.
T'estàvem mirant. Ens has vist? Eh? Sí?
Hola!
- Hola. - Neva.
Sí.
Molt. És una neu molt bona per fer boles de neu.
Estàs parlant del temps?
Suposo que sí.
- Guerra de boles de neu! - Sí!
La Hedvig tenia raó.
Me n'hauria penedit tota la vida si no ens haguéssim fet amics.
Encara que l'hagi perduda.
Ella em va ensenyar que res desapareix del tot.
La neu es converteix en aigua,
i l'aigua, en llàgrimes.
O en neu.
I, si de veritat estimes molt i molt algú,
no desapareixerà mai.
Bon Nadal.
L'última mirada, espera.
L'últim ball abans de marxar.
Al cel, els estels són clars.
Deixo anar tot el que era.
El primer pas cap a l'eternitat,
trobo confort en el que conec.
Així són les coses al món, com de la nit a dia.
Deixo anar tot el que era.
Et dono una foto perquè te'n recordis quan ens tornem a veure.
No me n'oblidaré mai,
vagi on vagi.
Sé que tu sents
que soc aquí.
Perquè sempre seré
a prop teu.
Records encastats a les parets.
Un cristall de neu que cau.
Soc allà, i ara soc lliure,
part de tu per sempre més.
Pintes un quadre per recordar-te'n quan ens tornem a veure.
No me n'oblidaré mai,
vagi on vagi.
Sé que tu sents
que soc aquí.
Perquè sempre seré
a prop teu.
No me n'oblidaré mai,
t'ho prometo, vagi on vagi.
T'ho prometo, sempre seré amb tu.
Et prometo que et cuidaré, amic.
Un dia ens tornarem a veure.
T'ho prometo, vagi on vagi.
T'ho prometo, sempre seré amb tu.
Et prometo que et cuidaré, amic.
Un dia ens tornarem a veure.
T'ho prometo, vagi on vagi.
T'ho prometo, sempre seré amb tu.
Et prometo que et cuidaré, amic.
Un dia ens tornarem a veure.
Subtítols: Tòfol Cabeza Cáceres