Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Pričat ću ti o Hedvigi.
Najčudnijoj i najveselijoj djevojčici.
Kako mi je postala najbolja prijateljica. I kako sam je izgubio.
SNJEŽNA SESTRA
PREMA KNJIZI MAJE LUNDE I LISE AISATO
Gdje još nitko nije hodao
Ugledaš nekog poznatog
Nekoga tko te nasmijava
Nekoga tko ti dugo nedostaje
Nekoga zbog koga nalaziš
Izgubljenu nadu
Da!
Hajde!
Idemo!
Svjetlo kad je noć
Ispričat ću vam o vremenu kad sam se užasavao Božića.
Kad sam mislio da više nikad neću biti sretan.
Letjeti i spuštati se
Bio je to prvi Božić bez Juni.
Osjećam se živo
Moje starije sestre.
Kad me pogledaš
Uvijek ću biti blizu
Koncentracija!
Blizu
Grudanje!
Letjeti i spuštati se
Pun pogodak!
Osjećam se živo
Igraš?
Kad me pogledaš
Ne mogu.
I uvijek ću biti blizu
Pada snijeg.
Da.
Jučer je padalo više.
Zaista?
Da.
Ali…
Bok.
Gløgg na prodaju! Kupite!
Kupite gløgg!
JUNI SÆTHER DHAWAN 12.6.2008. - 25.5.2024.
Opet sjediš ovdje sam?
Da.
Mama i tata imaju posla.
Oko Božića je uvijek užurbano.
Da, istina.
Tu si! Napokon!
Sumnjala sam da ćeš izaći.
Poznajem li te?
Ne.
Imaš pravo. Baš sam nepristojna.
Zovem se Hedviga. Ne, čekaj.
Moram se predstaviti kako treba. Punim imenom.
Ja sam Hedviga Hansen.
Da ti bar mogu reći da se zovem
Hedviga Victoria Johanna Rosendahl Ekelund,
ali to bi bila laž,
a lagati se ne smije.
Drago mi je!
-A ti? -Molim?
Imaš li ime?
Da. Julian.
Bok, Juliane. Ne znaš
kako sam neopisivo sretna što te upoznajem.
Idemo!
Tako brzo plivaš! I tako daleko!
Naprijed-natrag.
Više ne mogu pratiti.
Sjajno plivaš.
Kako si naučio? Vježbaš li puno?
Da, dosta.
Predivno izgleda kad tako fijučeš kroz vodu kao riba.
Ili morski pas.
Ili veseli dupin.
Volim dupine. A ti?
-Naravno. -Kao da se uvijek smiješe.
Jer su sretni što znaju plivati.
-Zar ne? -Možda.
Imaš sreće što tako sjajno plivaš.
Nisam razmišljao o tome.
Trebao bi dobro razmisliti o tome.
-A ti? Ne znaš plivati? -Ne.
Ali najveća mi je želja
naučiti plivati.
-Možda mi to bude božićna želja. -Dobra ideja.
Bila bih potpunija kad bih znala plivati.
Meni izgledaš prilično potpuno.
Već dugo nisam čula ništa smješnije.
Osvrni se oko sebe!
Nije li toliko lijepo da bi ti srce moglo puknuti
i mozak eksplodirati?
Obožavam Božić!
Ne znam. Nije me briga.
-Što? -Nije me briga za Božić.
Iznimno si duhovit.
Ne, istina je.
Ali sva djeca vole Božić.
Ja ne.
Znaš što? Previše plivaš.
Sva ta voda začepi mozak.
Bar znam plivati.
Zašto ne naučiš plivati
ako ti je to toliko važno?
Ne tiče te se.
Što god. Moram kući.
Dobro. Kao da me uopće briga!
Ionako previše pričaš.
A ti si mrzovoljan kao kisela kornjača.
Kisela kornjača?
Da. I smrde!
Doviđenja! I zbogom. Zauvijek!
Juliane, čekaj.
Nisam tako mislila. Žao mi je.
Oprosti.
Mogli bismo biti prijatelji.
Da, baš.
Znam da zvuči čudno,
ali oboje ćemo strašno požaliti ako se ne sprijateljimo.
Žalit ćemo do kraja života
ako se sada rastanemo.
Umjesto da krenemo svatko svojim putem,
možda bi mogao poći sa mnom doma.
Nije daleko. Fjord Lane 2. Iza pristaništa.
Imam paprenjake i kakao.
I lijepo smo ukrasili kuću.
Svidjet će ti se!
Ne idi, molim te.
-Bok. -Bok.
Želiš se igrati, Juliane?
Sve moje igračke boli trbuh.
Stvarno je ozbiljno. Ti moraš biti medicinska sestra.
Vrijeme je za večeru.
-Riblji štapići. -Kao i obično.
Lijepo je vidjeti te.
Jesi li lijepo proveo dan?
Da. A vi?
-Naravno. -Da.
Da.
Večeras ćemo zapaliti svijeću Za radost
Sjaji za sebe I sve prisutne
Ne igraj se hranom, Augusta.
Večeras ćemo zapaliti dvije svijeće Za nadu i radost
Dosta je sniježilo.
Da…
-Moramo očistiti… -Gdje je svijećnjak?
Svijećnjak?
Adventski svijećnjak. Sutra je četvrta nedjelja adventa.
-Da. -Samo pet dana do Božića.
Samo pet dana? To, samo pet dana!
Pet dana do Božića!
Idem čistiti snijeg.
Da.
Mama je samo…
Da, ona je…
Svi trebamo vremena.
19. PROSINCA- MERKUR
Ne može.
Ni oni ne mogu spavati.
Ako ih sve staviš u krevet,
nitko od nas neće moći spavati.
Hajde.
Lijepo spavajte, prijatelji.
Što znači ono što je tata rekao?
-Što? -Za što trebamo vremena?
-Ne znam. -Pomaže li to Juni?
Ne znam.
Može li vrijeme oživiti Juni?
Ne znam, Augusta. Sumnjam.
Spavaj sad, sestrice.
Fjord Lane… Da.
Opa.
Došao si!
Valjda jesam.
Uđi, dragi moj Juliane.
Dobro došao u Zimsko gnijezdo!
-Tvoja kuća ima ime? -Da.
Sve ugledne kuće trebaju imati ime.
Zar tvoja nema ime?
Moraš reći roditeljima da ga odmah morate smisliti!
Zimsko gnijezdo je lijepo.
Znala sam da će mi se sviđati kad smo se uselili.
Kuća takvog imena mora biti ugodno mjesto.
Kad si se doselila?
Davno.
-Imaš brata? -Starijeg.
Fantastičan je.
Ljubazan je i mudar.
I dobar je u svemu.
Ali najbolji je u crtanju. Vidi, to je on.
Ponekad i ja pokušam.
Imam divne slike u glavi,
ali nikako ne izlaze.
Znaš što mislim?
Ali crteži mog brata…
Kao da su htjeli izaći sa stranica i oživjeti.
Nadam se da ćeš ga upoznati.
Jesi li to ti?
Možda ne znam crtati, ali odlično kližem.
Dođi!
Opa!
Šteta što ne voliš Božić.
Mogli smo završiti ukrašavanje.
Završiti ukrašavanje?
-Nije gotovo? -Ni blizu.
Važno je svaku sobu ukrasiti od vrha do dna.
Mogu ti malo pomoći.
Sjajno. Za mnom.
Anđeo ide u kupaonicu.
-Uređujete kupaonicu? -Naravno.
Ne bi li bio zavidan
da je dnevna soba savršeno ukrašena,
a ti nisi dobio ni malog anđela ili vijenac?
Mislim da kupaonica ne može biti zavidna.
Kupaonice su važne.
Ne dobivaju priznanje za svoju važnu ulogu.
Sobe imaju osjećaje. Svaka.
Pogotovo ovdje.
-Ta-da! -Opa!
Vidiš?
Vijenac ide u ormar.
Čak i ako radiš nešto dosadno, kao kad ideš po metlu,
nećeš zaboraviti Božić.
Nema čavlića.
Idem po novi.
Hej!
Tvoje klizaljke…
-One… -Nisu li lijepe? Za umjetničko klizanje.
-Da… lijepe su. -Dat ću ti nešto da objesiš.
Izvoli, dragi gostu.
Kuhaš li često?
Stalno. Osobito vruću čokoladu.
Trebam šlag.
Napravim više za doručak.
Što? Pijete kakao za doručak?
Svako jutro.
-Smijete? -Što misliš?
Super što si došao.
Znala sam da se šališ da ne voliš Božić.
Nitko s tako toplim očima ne može mrziti Božić.
Pogotovo netko imena Julian.
Rođendan mi je na Badnjak.
Zato se zovem Julian.
Stvarno?
Julian, božićni dječak. Čudesno.
Roditelji su ti sigurno sjajni
kad su te tako nazvali.
Da. Tata je malo lud.
Mama priča smiješne priče.
I tako se glasno smije da bude malo neugodno.
Ali tata voli njezin smijeh.
-Sad se ne smiju često. -Da?
Zašto?
Postali su malo…
Kao da…
ih je netko zamijenio
likovima koji nalikuju njima.
Možda su zaposleni prije Božića?
To je normalno.
Uopće nismo ukrašavali.
Nismo čak ni palili adventske svijeće.
Strašno.
Mislim da su zaboravili da je Božić.
Onda ih podsjeti.
Ja?
Da. Tko drugi?
Evo ga…
-Da. -Stani ovdje. Skinut ću ti čizme.
Evo ga.
Juliane!
Adventske svijeće!
Palimo jednu svijeću, dvije svijeće, tri
Jedna svijeća, dvije svijeće, tri Jedna svijeća…
Našao sam ga u podrumu.
-Da. To je sjajno. -I ulaštio sam ga.
Bravo.
Imam ideju. Ako Juni upali četvrtu svijeću,
možda će opet biti sretna.
I onda će doći kući za Božić.
Krasna ideja, Augusta, ali…
ne ide to baš tako.
Ne baš?
Ne.
Htio sam reći…
Augusta…
Moraš u krevet.
Zar nećemo večerati?
Da, možda…
Juliane, možeš li… napraviti sendviče?
Brzo se vraćam.
U redu je.
Upomoć!
-Dolazim! Čekaj! -Juliane, moraš mi pomoći!
-Ne mogu! -Dolazim!
Ovdje sam!
Hvala Bogu! Ne bih ovo mogla sama.
Hajde.
Jedan, dva, tri!
-Da! -Nastavimo!
Jesi li znao da je svaka pahulja drukčija?
-Nisam razmišljao o tome. -Razmisli vrlo pažljivo.
Bezbroj pahulja i nijedna nije ista.
Baš fora.
Pogledaj! Svježa ruža!
A ova izgleda kao paukova mreža.
Pogledaj! Zupčanik.
I betlehemska zvijezda sa šest strana.
Vjerojatno je dosta.
Dosta čega?
Nemam pojma.
Možemo napraviti običnog snjegovića,
ali snjegovići su česti.
Snježna dama puno je rjeđa.
Naravno…
Ili… Stara teta!
Mrzovoljna stara teta.
Ili divlji rođak ili…
Sestra?
Da! Snježna sestra!
Prilično si pametan, Juliane!
Oduvijek želim stariju sestru.
Da…
Pokušaj staviti oči ovamo.
Napravi ih ponovno.
Nešto nedostaje. Čekaj.
Pogledaj. Božićne ruže.
Misliš li da bi starija sestra željela ruže za Božić?
Da.
Veoma je lijepa.
Da.
Sad imamo stariju sestru.
Nešto nije u redu?
Moja starija sestra… Juni…
Umrla je ovog ljeta.
O…
Juliane…
Točno prije rođendana.
Trebala je navršiti 16 godina.
Ovo će biti prvi Božić bez nje.
Voliš li pečena jaja?
Jesi li danas opet sama kod kuće?
Da, otišli su u kupovinu.
Hedviga. Netko je ondje.
Starac.
Gdje je?
Stajao je ondje i zurio u kuću.
Znaš tko je on?
Samo se zezaš.
Ne, kunem se.
Imaš li djeda?
Ili starog ujaka?
Davno su umrli.
-Ali… -Zaboravi starca.
Zaboravila sam kečap.
Spremno je!
Dolaziš?
Obožavam kečap.
Hvala. Sretan Božić.
Hej!
Bok, Johne.
-Gotov si? -Molim?
-S kupnjom darova? -Ne.
Ne baš.
Mama i tata… oni…
Da.
Napadalo je dosta snijega.
Da.
Super je za grudanje.
Da.
Vidimo se poslije.
Da. Valjda.
-Bok. -Bok.
20. PROSINCA - VENERA
Hedviga!
Hedviga?
Jesi li gore?
Hedviga?
-Hej. -Hej!
-Za mene? -Da, za tebe.
Ali još nije Božić!
Nije božićni dar. Uzmi.
Nije velik.
-Ne. -Ali mekan je.
Kažu da su mekani darovi dosadni, ali…
Ne slažem se. Darovi nisu dosadni.
Ukrasni papir je već uzbudljiv.
Kad otvoriš poklon, onda vidiš je li dosadan.
Zato je pogrešno reći da su mekani darovi dosadni.
Da. Otvori.
Uzbuđena sam.
Odmotaj ga.
Kad to učinim, znat ću što je.
To je poanta.
-Više neću biti uzbuđena. -Pa što?
Ne shvaćaš?
Uzbuđenje je uzbudljivo.
Kao da ti srce kliže
i radi piruete dok mu se ne zavrti.
Hoćeš li više otvoriti?
Da.
Ukrasni papir je lijep.
Kupaći kostim!
Imali su i žuti i crni,
ali voliš crvenu, pa…
Juliane! Puno ti hvala!
Jesi li spremna?
Za što?
Naučit ću te plivati.
-Što? -To si najviše željela.
Da. Zašto ne?
Što trebam ponijeti? Ručnik, kapu za plivanje?
Spakirat ću se. Požurit ću!
Čekat ću te vani.
Bu!
Oprosti što me čekaš.
Nikad nisam bila na bazenu. Nisam znala što uzeti.
Što je bilo?
Opet onaj starac.
Izgledalo je kao da ima ključ kuće.
Sigurno ne znaš tko je on?
Juliane, ne mogu ti sve reći.
Ne bojiš se kad ti se tako šulja oko kuće?
Ne bojim se.
Ne toga.
-Samo mi reci… -Prestani ispitivati.
Možemo li ići? Krenuli smo na bazen.
Nosit ćeš to?
Naravno. Inače ću potonuti.
Došla si naučiti plutati sama.
To je plivanje.
Čini se malo…
Ne znam… neprirodno?
Nije.
Prirodno je.
Hajde, neće te ugristi.
Vidjet ćemo.
Vidiš? Ništa strašno.
Napravi ovo…
Hajde. Samo savij koljena.
Sad možeš udahnuti i zaroniti.
Ne! Što ako mi voda uđe u pluća?
Nemoj udisati.
Ali možeš raditi mjehuriće.
Ništa lakše.
Jesi li vidio? Uspjela sam!
I ponovno!
-Dobro! Ide ti! -Da!
Sad koristi ruke kako sam ti pokazao.
Možeš ti to.
Da, bit ću sjajna!
Plivala sam!
Jesi li vidio?
Ja, Hedviga Hansen, plivala sam!
Znam plivati!
Hedviga! Ne tako daleko! Duboko je.
Vrati se!
Hedviga!
Jesi li dobro?
Stajala si ondje kad sam te prvi put vidio.
Pritisnula si nos uz staklo…
Izgledala si kao svinjica. Slatka svinjica.
U redu je ako ne uspiješ danas.
Moramo još vježbati.
Dok ne zaplivaš kao riba.
Ili dupin.
Da.
Nemoj odustati.
Ne odustaj.
Samo… želim reći…
Da?
Ja…
ne znam hoću li…
ikad uspjeti.
Zašto?
Ludo je što je snijeg samo voda.
Da.
Nije li čudno
da nešto tako lagano, mekano i lijepo
može biti tako hladno,
mračno i teško?
Da, ali voda može opet postati snijeg, zar ne?
Zvijezde, paukove mreže, ruže i…
Istina.
To je istina.
Pametan si, Juliane.
Da.
Sutra možemo raditi nešto u čemu si ti dobra.
Što?
Možemo na klizanje.
-Klizanje? -Da, grozno kližem.
Možeš me naučiti.
Valjda te mogu naučiti par trikova.
Svježe pečena krumpirova pogača.
Kvragu!
Nasmrt plašiš ljude, mali!
-Oprostite. -Izgubio si se?
Ne.
Ili… Možda malo.
-Jesi li se izgubio ili nisi? -Jesam.
Ali onda sam pomislio da bih mogao kupiti čestitke.
Božićne.
A vi ih imate mnogo.
Zalutao si i kupuješ čestitke?
Da.
Kako prikladno.
Upravo tako.
Najgluplje što sam čuo.
Dobro…
Ne prodajem pojedinačne čestitke.
Ne trebaš ih stotinu?
Stotinu? Ne. Definitivno.
Idem onda.
Dobro. Izaberi jednu.
-Smijem? -Jednu.
Brzo, dok se ne predomislim.
Da, naravno.
Hvala.
-Imaš ime? -Ja sam Julian.
Julian.
Ja sam Henrik.
Za koga je čestitka?
Za prijatelja.
Koja će mu se svidjeti?
Ova mi se jako sviđa.
Imaš puno prijatelja?
Ne.
Samo jednog.
Johna… ili…
Imam još jednog prijatelja.
Mislim da sad imam samo tog drugog.
Dvoje dobrih prijatelja bolje je od stotinu loših.
Ali moraš paziti na njih.
Da.
Jednom sam poznavao…
dječaka poput tebe.
Bio je malen za svoje godine i loše je igrao nogomet.
I ja sam loš u nogometu.
Znaš što je radio dok su svi igrali nogomet na odmoru?
-Ne. -Bio je u učionici i stalno crtao.
Crtao je u osnovnoj i srednjoj školi.
Na kraju mu je to postao posao.
Taj dječak… To ste bili vi!
Tako je.
Sigurno volite Božić kad tako crtate.
Nekoć sam ga volio.
Tiho, Martha.
Martha?
Što?
Tako zovem ovo.
Svaki dobar stroj treba ime.
Moram te opet popraviti.
Već sam vas vidio.
Ispred Zimskog gnijezda.
Sutra imam dostavu pa moram ubrzati.
Ali zašto ste bili ondje?
Imali ste ključ. Zašto niste ušli?
Kloni se te kuće!
-Ali… -Idi sad! Odlazi!
Idi!
Hej! Jesi li spremna?
Hej!
Donijela sam vrući kakao, paprenjake i ušećerene bademe.
I dodatne čarape, ako se smočimo.
I vunene deke, ako bude hladno.
Ali gdje su ti klizaljke?
Nisam se mogla sjetiti gdje su.
Vise u ormaru.
Toga se nisam sjetila.
-Ali… -Donijela sam i krafne.
Možda prvo njih trebamo pojesti. Zdravije su od keksa.
Ponovno sam susreo onog starca.
Zove se Henrik.
-On… -Ali prvo moramo klizati.
-Ali nemaš klizaljke. -Pa što?
Dobar klizač može klizati i bez klizaljki.
Evo.
Znaš klizati bez klizaljki?
Naravno. Pogledaj.
-Nećeš doći na led? -Ne, ostat ću ovdje.
Bit će sve u redu.
Pokušaj se opustiti. Ne zaboravi disati.
Dišem!
Ne, zadržavaš dah.
Da ne dišem, umro bih.
Da je bar tako lako.
Bilo bi lakše da dođeš ovamo.
Uvjeravam te da ne bi.
Moraš naći ravnotežu.
Glavu gore!
-Ali moram vidjeti kamo hodam. -Ne, moraš vidjeti kamo ideš!
Ne gdje si sad. Uvijek kamo ideš.
Ide mi!
Gledaj naprijed!
Juliane, čekaj!
Ne tako daleko!
Juliane, čekaj! Ne tako daleko!
Što si mislila? Da ću nestati u praznini?
Ne idem nikamo.
Dobro da si ponijela deke.
Da.
Izvoli.
Za mene? Ali već imam…
Henrik ju je izradio.
Odlično crta. Nije li lijepa?
Da.
-Jako. -Više nije izgledao tako strašno.
Želiš li još klizati ili moraš ići kući?
-Zašto ne želiš razgovarati o Henriku? -Ni ti meni ne možeš sve reći.
Nemam tajni.
Imaš.
Ništa mi nisi rekao o svojoj starijoj sestri.
Ali ja ne zabadam nos.
Reći ću ti kad budem spremna.
I ti ćeš meni kad budeš spreman.
Ja sam spreman.
Sad?
Da, sad.
Onda ću sjediti ovdje koliko treba i slušati te.
Juni…
Ona…
Nešto joj se dogodilo.
Ne sjećam se točno kad.
Kad je krenula u srednju školu.
Postala je tako…
tiha i drukčija.
Bila je bolesna?
Nije to bila obična bolest, poput gripe.
Ona…
bila je jako tužna.
Samo je ležala u krevetu…
i postajala sve tanja.
Bila je previše tužna da jede.
Prestala je ići u školu.
Postala je toliko mršava
da je završila u bolnici.
Ali to je dobro, zar ne?
Dobila je pomoć.
Bila je sve mršavija,
a onda je dobila upalu pluća.
I onda je samo umrla.
Rekli su da će biti dobro.
U bolnici su tako rekli.
Mama i tata su tako rekli.
Ali svejedno je umrla.
Juliane…
-Kakva je bila prije? -Kako to misliš?
Kakva je Juni bila prije tuge?
Najsretnija osoba ikad.
Veoma duhovita.
Na koji način?
Nije bilo važno što je rekla, nego što je ona to rekla.
Kad se Juni smijala, svi su se morali smijati.
Glasno se smijala.
I bila je divlja.
Divlja i duhovita.
Cijela obitelj postala je divlja i smiješna uz nju.
Ali…
kad bih ružno sanjao i uvukao joj se u krevet,
bila je ljubazna.
Ljubazna i potpuno tiha.
Sretnik si što si imao tako dobru stariju sestru.
Da.
I ona je sretnica.
Kako to misliš?
Živi u tvom srcu.
Dok živi u tvom srcu, nikad neće nestati.
JUNI
-Bok, dušo. -Bok.
Hej, ti.
Lijepo si proveo dan?
-Da. -Dobro.
Otkud ovo?
-Iz Junijina albuma. -Junijina?
Zašto visi ovdje?
Ne želim da vadiš slike iz albuma.
Nije slika, nego Juni.
Ne diraj njezin album.
-Je li to teško shvatiti? -Lina…
Ne želim podsjetnike cijelo vrijeme.
Ne možemo se stalno prisjećati bolnih stvari.
Ali…
većinom je bilo dobro…
s Juni.
-S Juni je gotovo sve bilo dobro. -Istina.
Istina. Mama nije tako mislila.
Hej…
Juni se neće vratiti, čak i ako objesimo njezine slike.
Znam. Ne vjerujem u to.
Ali moramo pronaći način
da krenemo dalje.
Ali… To se neće dogoditi…
Nećemo uspjeti
ako stalno razmišljamo o svemu.
Svemu što je bilo.
Razumiješ?
Valjda.
Dobro.
Rijetko si doma.
Nije dobra zamisao
da tako često ideš na groblje sam.
Zato što ne idemo zajedno.
Vi nikad ne želite ići.
Sklonimo ovo, Augusta.
Juliane?
Juliane, čekaj!
Hej.
Išao sam k tebi.
Puno snijega.
Zašto stalno govoriš o vremenu?
Samo odrasli to rade.
Možda.
Možemo li promijeniti temu?
Razgovarajmo o nečemu drugom.
Izvoli.
Hvala.
I sretan Božić.
Neće biti sretan.
Božić nikad neće biti sretan.
Trebao bih krenuti.
Hej, Juliane.
Razmišljala sam o tebi. I Juni.
Voljela bih da sam je upoznala.
Čini se zabavnom i dragom. Divna starija sestra.
Kako je izgledala? Je li nalikovala tebi?
I ona je voljela plivanje? Ili nešto drugo?
Klizanje, skijanje… Ne, čekaj!
Crtala je!
Imam osjećaj da je odlično crtala.
Stalno ispituješ,
ali nikad nemaš vremena čuti odgovore.
Ne.
To je moj brat govorio.
Želiš znati mnogo o meni,
ali ništa ne govoriš o sebi.
Uistinu se trudim.
Ali nije tako lako.
Nije tako teško.
Zašto si stalno sama?
Gdje je tvoja obitelj?
I zašto govoriš u prošlosti?
-Što? -Rekla si da ti je brat to govorio.
Ne govori to više? Je li mrtav?
Tvoj je red da pričaš.
Ne mogu.
Onda se ne možemo družiti.
Što?
Neću ti biti prijatelj ako mi ne kažeš što se događa.
Ali…
Moraš. Trebamo jedno drugo.
Ne trebaju mi neiskreni prijatelji.
Ne razumiješ. Nije tako.
Tebi je sve tako lako.
Živiš u toj predivnoj kući, piješ kakao i zabavljaš se.
Osjećam se bez veze. Sve je bez veze.
Kažeš da mogu popraviti stvari, ali ne mogu.
Sve je lošije. I ti nisi iskrena sa mnom.
Ali ako ti kažem, onda…
-Što onda? -Ne mogu.
Nemoj ići.
Molim te.
Juliane, stani. Molim te.
-Ti jedini možeš… -Mogu raditi što hoću.
-Više nismo prijatelji. -Ne…
Juliane… Juliane, ne idi!
Juliane!
Hedviga!
Hedviga?
Hedviga!
Daj!
Oprosti! Hedviga! Žao mi je!
Molim te, otvori vrata. Hedviga!
Imam te! Van!
Juliane?
Koji vrag? Rekao sam ti da ne dolaziš.
Oprostite.
Ovo je moja kuća. Ne smiješ dolaziti.
Vaša kuća?
Ali ne živite ovdje?
Više ne, nažalost.
Zašto ne?
Moja sestra ju je prisvojila.
Kao da je ovdje, u ovoj kući.
Vaša sestra?
Da.
Hedviga.
Moja sestrica.
Hedviga?
-Da. -Ali…
Gdje je sad?
Mrtva je.
Mrtva?
Umrla je dan prije Badnjaka, prije 50 godina.
Nemoguće.
Zašto? Imao sam sestru koja je umrla.
Niste imali sestru. Lažete!
Juliane!
Olav Askeland.
Katrine Møller.
Jens Halvdan Larsen.
Hedviga.
HEDVIGA HANSEN 11.10.1963. - 23.12.1974.
Ne.
22. PROSINCA - MARS
Hej.
-Ne možeš spavati? -Ne.
Razmišljam o Božiću.
Doista?
Kako neće biti Božića bez Juni.
I ja.
Neće se vratiti, zar ne?
Ne. Neće.
Dobro.
Želiš li spavati u mom krevetu?
-I oni? -Da.
Reci laku noć najboljem starijem bratu, Teddy.
23. PROSINCA - JUPITER
-Samo spavaj. -Kamo ideš?
Moram nešto obaviti.
-Što? -Ne ispituj toliko.
Sutra je Badnjak. Što ako imam tajne?
-Badnjak? -Da, Badnjak.
Ipak imamo Božić?
Ne smiješ odustati.
Ne odustaj.
Juliane?
Možete li mi pomoći oko nečega?
Da, naravno.
Nisam te htio onako uplašiti.
Bila sam strašno tužan i…
Uplašio sam se pronašavši te.
Podovi su truli. Mogao si propasti.
Ali…
Zašto ste bili tužni?
Uvijek sam pomalo tužan. Zimsko gnijezdo je…
Razmišljam o Hedvigi i da sam možda ja…
Što?
Bilo je to prije 50 godina.
Na današnji dan.
Zajedno smo odabrali božićno drvce.
Nas četvero trebali smo ga okititi te večeri.
Jedino je drvce ostalo. Ostatak kuće bio je ukrašen.
Ne možeš ni zamisliti tu divotu.
Zapravo, mogu.
Poslije smo se smjeli igrati.
Mama i tata otišli su kupiti zadnje darove.
U to vrijeme išli smo klizati na fjord.
Sva su djeca dolazila.
Nosila je crveni kaput.
Vrtjela se i vrtjela, kao…
zvrk.
Odlično je klizala.
Nije namjeravala otići daleko.
Nije se pravila važna.
Bila je previše uzbuđena.
A ja…
Radio sam nešto drugo.
Vikao sam, ali nije me čula.
I onda…
Propala je u rupu.
Rupu u ledu.
Nije znala plivati?
Trčao sam što sam brže mogao, ali bilo je prekasno.
Mahala je rukama i…
samo je nestala.
Bez ijednog zvuka.
Sutradan smo je pronašli nešto dalje uz fjord.
Ležala je tamo, s klizaljkama.
Otad nisam slavio Božić.
Samo izrađujem čestitke.
Svake godine.
Ali… niste vi krivi.
Ponekad mislim…
da je ljuta na mene.
Ili razočarana. I zato…
Zato se ne može pomiriti sa smrću.
Ne može pronaći mir i otići…
Napustiti ovaj svijet.
Možda ona…
samo previše voli život?
Voli život?
Da, možda.
Da, neobično je voljela život, moja sestrica.
Pametan si, Juliane.
-Rekao si da trebaš pomoć? -Da.
JUNI
-Tko je Juni? -Moja starija sestra.
I ona je mrtva.
Dragi Juliane.
Nije slučajnost da si došao u Zimsko gnijezdo.
Uzmi onu kutiju papira. Najbolje je kvalitete.
Napravimo najljepše čestitke koje možeš zamisliti.
-Ta slika. -Ova.
-I ova. -Da.
-Na ovoj je slatka. -Da.
-Izuj se. -Dobro.
Opa! Čestitke su prekrasne.
Junijine čestitke! I božićne!
Mogu li dobiti jednu?
Kako je lijepo.
Juliane, mogu li dobiti jednu?
Da, naravno.
-A ova? -Možeš je uzeti.
Mama, pogledaj! To je Juni. Njeni ukrasi!
Recite nešto.
Zašto samo šutite?
Govorite da trebamo vremena.
Ali samo ste zašutjeli.
Ne želim se više pretvarati.
Ne želim zaboraviti tugu i koliko mi nedostaje.
Ne želim zaboraviti koliko je ona bila tužna i koliko je bila sretna.
Želim se sjećati svega.
Juni će uvijek biti ovdje.
Nije istina da mrtvi samo nestanu.
I dalje su ovdje ako ih se sjećamo.
Ovdje su zauvijek.
Zato sam odlučio da ne trebamo vremena.
Nećemo glumiti da je sve u redu.
Gledat ćemo njene slike i prisjećat je se.
Sjećate se svih onih čudnih stvari?
Kako je plesala kad je hodala
i pjevala kad je govorila?
Sjećate se kako se smijala?
Sjećate li se?
Ja se sjećam, Juliane.
-Sjećam se. -Naravno da se sjećamo.
-Naravno da se sjećamo, ali… -Ne!
Nema više „ali".
Tako ćemo slaviti Božić?
Hoće li biti ovako?
Juni se to ne bi svidjelo.
-Kamo ideš? -Pomoći prijateljici.
Hedviga.
Oprosti zbog onoga.
Želim ti biti prijatelj.
Nisi ti kriv.
Jesam. Nisam smio biti tako grub.
Ja sam kriva što sam još ovdje.
Strašno se bojim umrijeti.
Život je bio divan.
Voljela sam živjeti.
Da.
Mislila sam da ću ako ostanem ovdje, među ljudima,
nekako nastaviti živjeti.
Razumiješ?
Valjda.
Čekala sam i čekala…
Dok ti nisi došao, nitko me nije mogao vidjeti.
Nitko me nije mogao čuti.
Osim mog brata. Često sam mu se pokušavala obratiti.
Ponekad bih uspjela.
-To me usrećilo. -Ali…
njega je to rastužilo.
Ne… Nisam to željela.
Misli da je za tvoju nesreću…
on kriv.
Bila sam uzbuđena. Strašno sam se zabavljala.
Misli da se ljutiš na njega.
Da si zato još ovdje.
Ali nije tako.
Onda moraš krenuti dalje.
Stvarno to želiš?
Tako je najbolje.
Dođi.
Idemo zajedno.
Ne moram to učiniti.
Ne moram.
Mogu ostati još malo.
Barem do sutra. Ili poslije Božića.
Ne mogu?
Možemo otići u Zimsko gnijezdo i piti vrući kakao.
Posljednji put.
Možemo li? Molim te?
Više ne vidim Zimsko gnijezdo.
Kakvo je bilo.
Uskoro neću moći vidjeti ni tebe.
Onda ćeš opet biti sama.
Samo…
ne želim potpuno nestati.
Nećeš.
Uvijek ćeš živjeti u mom srcu, zajedno s Juni.
Strašno ćeš mi nedostajati.
-Kad god sniježi, misli na mene. -Hoću.
Ti si moja snježna sestra.
Da. Jesam.
Bok, snježna sestro. Vidimo se opet.
Vidimo se opet.
23. PROSINCA - JUPITER
24. PROSINCA - SATURN
-Ima šljokice. -Da.
-A ova? -Da.
Ta? Da.
-Da, uzmi je. Objesi je. -Da.
-Da je objesim ovdje? -Da.
Uzmi. I ovu.
-Tako je slatko! -Da, preslatko.
Opa!
Sretan rođendan i sretan Božić!
Sretan rođendan, dragi božićni dječače.
Sretan Božić, naš dragi slavljeniče.
-Uzmi ovu, Augusta. I ovu. -Čekaj.
-Ne! -To je bilo moje. Sretan rođendan.
-Vani je hladno. -Evo.
Jedva čekam čuti Juliana kako pjeva.
Bit će divno.
Nije ovdje.
-Ne znam gdje mi je druga cipela. -U ormaru, Erik.
-U ormaru. -Ovdje?
Nisam li tu tražio? Jesam ranije.
Evo!
-Evo. -Pomozi mi s mašnom.
-Ne shvaćam… -Nikad nećeš naučiti.
Zašto mora biti oko vrata?
-Izgledam li lijepo? -Da.
Sjajno.
SRETAN ROĐENDAN ŽELIM TI PUNO SNIJEGA ZA GRUDANJE
Da. Moramo požuriti.
Kao da lebdim
Lebdim i spuštam se
Osjećam se živo
Kad me pogledaš
I uvijek ću biti blizu
Blizu
Gledali smo. Vidio si nas?
Da?
Hej!
-Hej. -Pada snijeg.
Da.
Puno. Sjajno je za grudanje.
Govoriš o vremenu?
Valjda.
-Grudanje! -Da!
Hedviga je imala pravo.
Žalio bih cijeli život da se nismo sprijateljili.
-Sredit ću te! -Čak i ako sam je izgubio.
Super!
Naučila me da ništa ne nestaje.
Snijeg postaje voda. A voda može postati suze…
ili snijeg.
I ako nekoga zaista voliš,
nikad neće posve nestati.
-Sretan Božić. -Sretan Božić.
Zadnji pogled, čekaj
Posljednji ples prije odlaska
Nebo i zvijezde su jasne
Otpuštam sve što je bilo
Prvi korak u vječnost
Nalazim utjehu u onome što znam
Takav je svijet Kao noć i dan
Otpuštam sve što je bilo
Dajem ti sliku Da se sjetiš kad te opet vidim
Nikad neću zaboraviti
Kamo god idem
Znam da osjećaš
Da sam ovdje
Jer uvijek ću biti
Blizu
Sjećanja ugrađena u zidove
Snježni kristal pada
Ondje sam, u slobodi
Dio tebe, zauvijek
Stvori si sliku Da se sjetiš kad se opet sretnemo
Nikad neću zaboraviti
Bez obzira kamo odem
Znam da osjećaš
Da sam ovdje
Jer uvijek ću biti
Blizu
Nikad neću zaboraviti
Obećavam, kamo god pođem
Obećavam, uvijek ću biti s tobom
Obećaj da ćeš paziti na sebe, prijatelju
Jednog ćemo se dana opet sresti
Obećavam, kamo god pođem
Obećavam, uvijek ću biti s tobom
Obećaj da ćeš paziti na sebe, prijatelju
Jednog ćemo se dana opet sresti
Obećavam, kamo god pođem
Obećavam, uvijek ću biti s tobom
Obećaj da ćeš paziti na sebe, prijatelju
Jednog ćemo se dana opet sresti
Prijevod titlova: Ivana Orešković