Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫אני עומד לספר לך על הדוויג.‬
‫הילדה הכי מוזרה ושמחה שאפשר לדמיין.‬
‫על איך שהיא הפכה לחברה הכי טובה שלי.‬
‫ואיך שאיבדתי אותה.‬
‫- אחות השלג -‬
‫- מבוסס על ספר‬ ‫מאת מאיה לונדה וליסה אייסאטו -‬
‫"במקום בו איש עוד לא ביקר‬
‫"תמצא מישהו שאתה זוכר‬
‫"מישהו שבך בת-צחוק מעורר‬
‫"מישהו שהרגשת שהיה לך חסר‬
‫"מישהו שגורם לך לראות‬
‫"את התקווה שנטשת"‬
‫כן!‬
‫קדימה!‬
‫קדימה, חבר'ה.‬
‫"אור בלילה…"‬
‫ואספר לך על הימים‬ ‫בהם פחדתי מחג המולד שהלך והתקרב.‬
‫על ימים בהם לא חשבתי‬ ‫שאוכל להיות מאושר שוב.‬
‫זה היה חג המולד הראשון בלי יוני.‬
‫אחותי הגדולה.‬
‫"כשתסתכל עליי‬
‫"תמיד אהיה קרובה…"‬
‫תתרכזו.‬
‫"קרובה"‬
‫מלחמת כדורי שלג!‬
‫קלעתי בול!‬
‫רוצה לשחק?‬
‫אני לא מסוגל.‬
‫יורד שלג.‬ ‫-מה?‬
‫כן.‬
‫אתמול ירד אפילו יותר.‬
‫כן?‬
‫כן.‬
‫אבל…‬
‫ביי.‬
‫יין גלג! בואו בהמוניכם!‬
‫קנו יין גלג!‬
‫- יוני סתר דוואן‬ ‫12 ביוני 2008 - 25 במאי 2024 -‬
‫אתה שוב יושב פה לבד?‬
‫כן.‬
‫אימא ואבא ממש עסוקים.‬
‫כן, ההכנה לחג המולד יכולה להיות תובענית.‬
‫כן, מאוד.‬
‫הנה אתה! סוף סוף!‬
‫חשבתי שלא תצא לעולם.‬
‫אני מכיר אותך?‬
‫לא.‬
‫אתה צודק. זה היה גס רוח מצידי.‬
‫שמי הדוויג. לא, רגע.‬
‫עליי להציג את עצמי כמו שצריך, עם שמי המלא.‬
‫שמי הדוויג הנסן.‬
‫הלוואי שיכולתי לומר שזה‬
‫הדוויג ויקטוריה יוהנה רוזנדהל אקלונד‬ ‫או דבר מה בסגנון,‬
‫אך זה יהיה שקר,‬
‫ואנשים לא אמורים לשקר.‬
‫נעים מאוד!‬
‫ואתה?‬ ‫-הא?‬
‫יש לך שם?‬
‫כן. יוליאן.‬
‫היי, יוליאן.‬
‫אין לך מושג כמה זה משמח להפליא‬ ‫ומרגש להכאיב להכיר אותך.‬
‫בוא נלך!‬
‫אתה שוחה כל כך מהר! וכל כך רחוק!‬
‫הלוך ושוב.‬
‫איבדתי את הספירה לגמרי.‬
‫אתה שחיין מדהים.‬
‫איך למדת? אתה מתאמן הרבה?‬
‫כן, די הרבה.‬
‫זה נראה נפלא, היכולת לעוף במים כמו דג.‬
‫או כריש.‬
‫או דולפין שמח.‬
‫אני אוהבת דולפינים. ואתה?‬
‫בטח.‬ ‫-זה כאילו שהם תמיד מחייכים.‬
‫בטח משום שהם כל כך שמחים שביכולתם לשחות.‬
‫אתה לא חושב?‬ ‫-אולי.‬
‫יש לך מזל שאתה יודע לשחות כל כך טוב.‬
‫לא ממש חשבתי על זה.‬
‫עליך לחשוב על זה היטב ובאדיבות!‬
‫מה איתך? את לא יודעת לשחות?‬ ‫-לא.‬
‫אבל משאלת הלב הכמוסה שלי‬
‫היא ללמוד לשחות.‬
‫אולי זאת תהיה משאלת חג המולד שלי.‬ ‫-רעיון טוב.‬
‫אני מאמינה שאהיה‬ ‫שלמה יותר כאדם אם אלמד לשחות.‬
‫את נראית לי די שלמה, אם זה מנחם אותך.‬
‫זה הדבר הכי מצחיק ששמעתי מזה זמן רב.‬
‫תסתכל מסביב!‬
‫נכון שזה יפה כל כך?‬ ‫זה עלול לגרום ללב שלך להתפרץ‬
‫ולמוח שלך להתפוצץ?‬
‫אני כל כך אוהבת את חג המולד.‬
‫לא יודע. זה לא משנה לי כל כך.‬
‫מה?‬ ‫-לא אכפת לי מחג המולד.‬
‫אתה פשוט מצחיק בצורה יוצאת דופן.‬
‫לא, זה נכון.‬
‫אבל כל הילדים אוהבים את חג המולד.‬
‫אני לא.‬
‫יודע מה? אתה שוחה יותר מדי.‬
‫כל המים האלה סתמו לך את המוח.‬
‫לפחות אני יודע לשחות.‬
‫למה את לא לומדת לשחות‬
‫אם זה כל כך חשוב לך?‬
‫זה לא עניינך.‬
‫טוב, שיהיה. אני צריך ללכת הביתה.‬
‫בסדר. כאילו שאכפת לי בכלל!‬
‫גם ככה אני חושב שאת מדברת יותר מדי.‬ ‫-ואתה זועף כמו צב ביצות קטן ושקט.‬
‫צב ביצות?‬
‫כן, והם מסריחים!‬
‫להתראות! ושלום. לנצח!‬
‫יוליאן, חכה.‬
‫לא התכוונתי לזה. אני מצטערת.‬
‫סליחה.‬
‫חשבתי שאולי נוכל להיות חברים.‬
‫כן, בטח.‬
‫אני יודעת שזה נשמע תמוה,‬
‫אבל נדמה לי ששנינו נתחרט על זה נוראות‬
‫אם לא נהיה חברים.‬
‫לשארית חיינו נייחל‬ ‫שהיינו יכולים לחזור לאחור,‬
‫אם נתרחק עכשיו זה מזה.‬
‫אז במקום ללכת כל אחד לדרכו,‬
‫חשבתי שאולי תוכל לבוא איתי הביתה.‬
‫זה לא רחוק. דרך פיורד 2.‬
‫ממש מעבר למזח.‬
‫יש לי עוגיות ג'ינג'ר ושוקו.‬
‫וקישטנו כל כך יפה לחג המולד.‬
‫אתה תאהב את זה!‬
‫בבקשה אל תלך.‬
‫היי.‬ ‫-שלום לך.‬
‫רוצה לבוא לשחק, יוליאן?‬
‫לכל הצעצועים שלי יש כאב בטן.‬
‫זה ממש רציני, ואתה צריך להיות האח המטפל.‬
‫וואו.‬ ‫-זמן לארוחת ערב, חבר'ה.‬
‫קציצות דגים.‬ ‫-כרגיל.‬
‫טוב לראות אותך, מותק.‬ ‫-כן.‬
‫היה לך יום נחמד, יוליאן?‬
‫כן. מה איתכם?‬
‫טוב, בטח. בהחלט.‬ ‫-כן.‬
‫כן.‬
‫"ונדליק נר הלילה‬ ‫נדליק אותו לשמחה‬
‫"הוא מאיר עבור עצמו‬ ‫ועבור כל הנוכחים"‬
‫אל תשחקי עם האוכל, אוגוסטה.‬
‫"ונדליק שני נרות הלילה‬ ‫שני נרות לתקווה ולשמחה"‬
‫יורד הרבה שלג.‬
‫כן… כן.‬
‫צריך לגרוף…‬ ‫-איפה הפמוטים?‬
‫פמוטים?‬
‫פמוטי האדוונט.‬
‫מחר יום הראשון הרביעי באדוונט.‬
‫נכון.‬ ‫-יש רק חמישה ימים עד חג המולד.‬
‫רק חמישה ימים? יש! רק חמישה ימים!‬
‫חמישה ימים עד חג המולד!‬
‫אני אתחיל לגרוף את השלג.‬
‫כן.‬
‫אימא פשוט…‬
‫כן, היא…‬
‫צריך לתת לזה זמן.‬
‫- 19 בדצמבר, כוכב חמה -‬
‫את לא יכולה.‬
‫גם הם לא יכולים לישון.‬
‫אם הם כולם ייכנסו לכאן‬
‫אז אף אחד מאיתנו לא יוכל לישון.‬
‫בבקשה.‬
‫לילה טוב, חברים.‬
‫מה זה אומר, מה שאבא אמר?‬
‫מה?‬ ‫-לתת זמן למה?‬
‫אני לא יודע.‬ ‫-זה עוזר ליוני?‬
‫אני לא יודע.‬
‫הזמן יכול לגרום ליוני להפסיק להיות מתה?‬
‫אני לא יודע, אוגוסטה. לא נראה לי.‬
‫תישני עכשיו, אחות קטנה.‬
‫דרך פיורד… כן.‬
‫וואו.‬
‫באת!‬
‫נראה שכן.‬
‫בוא, חברי היקר, יוליאן.‬
‫ברוך הבא לקן החורף!‬
‫לבית שלך יש שם?‬ ‫-כן.‬
‫כל בית מכובד זקוק לשם.‬
‫לשלך אין שם?‬
‫עליך לומר להוריך‬ ‫שעליכם למצוא אחד תכף ומיד!‬
‫קן החורף הוא שם ממש נחמד.‬
‫ידעתי שאני אוהב את המקום כשעברנו לגור כאן.‬
‫בית עם שם כזה‬ ‫חייב להיות מקום נחמד לגור בו.‬
‫מתי עברתם לכאן?‬
‫כשהייתי קטנה.‬
‫יש לך אח?‬ ‫-אח גדול.‬
‫הוא פשוט מדהים.‬
‫כל כך טוב לב וחכם.‬
‫וטוב בהכול.‬
‫אבל הכי מהכול הוא טוב בציור. תראה, זה הוא.‬
‫לפעמים גם אני מנסה.‬
‫יש לי תמונות פשוט נפלאות בראשי,‬
‫אבל אני לא מצליחה להוציא אותן.‬
‫אתה מבין את הכוונה?‬
‫אבל הציורים של אחי…‬
‫זה כאילו שהם רוצים‬ ‫לקפוץ מהדף ולהתעורר לחיים.‬
‫אני ממש מקווה שתפגוש אותו יום אחד.‬
‫זאת את?‬
‫אולי אני לא יודעת לצייר,‬ ‫אבל אני מחליקה היטב.‬
‫בוא!‬
‫וואו!‬
‫חבל שאתה לא אוהב את חג המולד.‬
‫יכולת לעזור לי לסיים לקשט.‬
‫לסיים לקשט?‬
‫לא סיימת?‬ ‫-רחוק מזה.‬
‫חשוב לקשט כל חדר מקצה לקצה.‬
‫אני יכול לעזור קצת.‬
‫נפלא. בוא איתי.‬
‫המלאך מקומו בשירותים.‬
‫את מקשטת את השירותים שלך?‬ ‫-כמובן.‬
‫לא היית מתמלא קנאה‬
‫אם הסלון היה מקושט לשלמות,‬
‫ואתה לא קיבלת‬ ‫אפילו מלאך קטן או מקלעת פרחים?‬
‫אני לא חושב ששירותים יכולים לקנא.‬
‫במיוחד שירותים.‬
‫הם לא מקבלים הכרה מספקת‬ ‫על התפקיד החשוב שהם ממלאים.‬
‫לחדרים יש רגשות, אתה יודע. לכל אחד מהם.‬
‫במיוחד כאן, בקן החורף.‬
‫טה-דה!‬ ‫-וואו!‬
‫רואה?‬
‫מקלעת הפרחים מקומה בארון.‬
‫אפילו אם עושים משהו משעמם כמו להביא מטאטא,‬
‫אסור לשכוח שזה חג המולד.‬
‫היי, המסמר נעלם.‬
‫אלך להביא חדש.‬
‫היי!‬
‫המחליקיים שלך…‬
‫הם…‬ ‫-נכון שהם יפים? ממש להחלקה אמנותית.‬
‫כן, מאוד.‬ ‫-ניתן לך משהו לתלות עליו.‬
‫בבקשה, אורח נכבד.‬
‫את מבשלת הרבה?‬
‫כל הזמן. במיוחד שוקו חם.‬
‫אני צריכה קצפת.‬
‫אני תמיד מכינה יותר, שיהיה גם לבוקר.‬ ‫-מה? את שותה שוקו לארוחת בוקר?‬
‫כל בוקר.‬
‫מותר לך?‬ ‫-מה אתה חושב?‬
‫איזה כיף שאתה כאן.‬
‫היה לי ברור כל הזמן‬ ‫שצחקת כשאמרת שאתה לא אוהב את חג המולד.‬
‫עם עיניים טובות כמו שלך‬ ‫אי אפשר לשנוא את חג המולד.‬
‫במיוחד אם שמך יוליאן.‬
‫נולדתי בערב חג המולד, כלומר בחג יול.‬ ‫לכן קוראים לי יוליאן.‬
‫באמת?‬
‫יוליאן יולטייד.‬
‫זה כמו נס.‬
‫ההורים שלך בטח מדהימים,‬
‫שהם עשו משהו כזה נחמד.‬
‫כן. אבא קצת משוגע.‬
‫אימא מספרת סיפורים מצחיקים.‬
‫והיא צוחקת כל כך חזק שזה כמעט מביך אותה.‬
‫אבל אבא אומר שהוא אוהב את הצחוק שלה.‬
‫אבל הם לא צוחקים הרבה בימינו.‬ ‫-לא?‬
‫למה לא?‬
‫הם נהיו קצת…‬
‫זה כאילו‬
‫הם הוחלפו‬
‫בטיפוסים שנראים כמוהם.‬
‫אולי הם פשוט עסוקים לפני חג המולד?‬
‫זה דבר נורמלי.‬
‫לא קישטנו בכלל.‬
‫אפילו לא הדלקנו נרות בפמוטי האדוונט.‬
‫איום ונורא.‬
‫אני חושב שהם שכחו שזה חג המולד.‬
‫אז אתה צריך להזכיר להם.‬
‫אני?‬
‫כן. אלא מי?‬
‫הנה…‬
‫כן.‬ ‫-תעמדי פה. אני אוריד לך את המגפיים.‬
‫הנה.‬
‫יוליאן!‬
‫נרות אדוונט!‬
‫"נדליק נר אחד, שני נרות, שלושה‬
‫"נר אחד, שני נרות, שלושה‬
‫"נר אחד…"‬
‫מצאתי את זה במחסן במרתף.‬
‫כן. נהדר.‬ ‫-גם הברקתי אותו.‬
‫כל הכבוד.‬
‫יש לי רעיון. אם נגיד‬ ‫שיוני יכולה להדליק את הנר הרביעי,‬
‫אולי היא תהיה שמחה שוב.‬
‫ואז היא תחזור הביתה לחג המולד.‬
‫זה רעיון מקסים, אוגוסטה, אבל…‬
‫זה לא בדיוק עובד ככה.‬
‫לא בדיוק?‬
‫לא.‬
‫מה שהתכוונתי להגיד…‬
‫אוגוסטה…‬
‫זמן לישון. קדימה.‬
‫אנחנו לא אוכלים ארוחת ערב?‬
‫כן, אולי…‬
‫יוליאן, אולי…‬
‫אתה יכול להכין לכם כריכים?‬
‫אני אחזור בקרוב.‬
‫זה בסדר.‬
‫הצילו!‬
‫אני בא! רגע!‬ ‫-יוליאן, אתה חייב לעזור לי!‬
‫אני לא מסוגלת!‬ ‫-אני בא!‬
‫אני פה!‬
‫תודה לאל. לא הייתי יכולה לעשות את זה לבד.‬
‫קדימה.‬
‫אחת, שתיים, שלוש!‬
‫כן!‬ ‫-בוא נמשיך!‬
‫אתה יודע שכל פתית שלג הוא שונה?‬
‫לא חשבתי על זה.‬
‫עליך לחשוב על זה לעומק.‬
‫אין סוף פתיתי שלג, ואף אחד מהם אינו זהה.‬
‫זה די מגניב.‬
‫תראה! ורד טרי!‬
‫וזה נראה כמו קורי עכביש.‬
‫תראי! גלגל שיניים.‬
‫וכוכב בית לחם בעל שישה צדדים.‬
‫אני מניחה שזה מספיק.‬
‫מספיק למה?‬
‫אין לי מושג.‬
‫נוכל ליצור איש שלג רגיל,‬
‫אבל אנשי שלג נפוצים מאוד.‬
‫נשות שלג הן הרבה פחות נפוצות.‬
‫בטח…‬
‫או דודה זקנה!‬
‫דודה זקנה וזועפת.‬
‫או בן דוד פרוע, או…‬
‫אחות?‬
‫כן! אחות שלג!‬
‫אתה חכם למדי, יוליאן!‬
‫תמיד רציתי אחות גדולה.‬
‫כן…‬
‫תנסי לשים את העיניים כאן.‬
‫תעשי אותן שוב.‬
‫משהו חסר. רגע.‬
‫תראה. ורדים של חג המולד.‬
‫אתה לא חושב שאחות גדולה כזו‬ ‫תרצה ורדים לחג המולד?‬
‫כן.‬
‫איזה יופי.‬
‫כן.‬
‫עכשיו יש לנו אחות גדולה.‬
‫אתה בסדר, יוליאן?‬
‫אחותי הגדולה…‬
‫יוני…‬
‫היא מתה בקיץ.‬
‫אה…‬
‫יוליאן…‬
‫ממש לפני יום ההולדת שלה.‬
‫היא עמדה לחגוג 16.‬
‫אז זה יהיה חג המולד הראשון שלך בלעדיה.‬
‫אתה אוהב ביצת עין?‬
‫את שוב לבד בבית היום?‬
‫כן, הם יצאו לקניות.‬
‫הדוויג. יש שם מישהו.‬
‫איש זקן.‬
‫איפה הוא?‬
‫הוא עמד שם, הוא בהה בבית.‬
‫את יודעת מי זה?‬
‫אתה סתם משתטה.‬
‫לא, בחיי.‬
‫יש לך סבא או משהו?‬
‫או דוד זקן?‬
‫כולם מתו מזמן.‬
‫אבל…‬ ‫-תשכח מהזקן.‬
‫אופס, שכחתי קטשופ.‬
‫האוכל מוכן!‬
‫אתה בא?‬
‫אני אוהבת קטשופ יותר מכול.‬
‫תודה. חג מולד שמח.‬
‫היי!‬
‫היי, יון.‬
‫סיימת?‬ ‫-מה?‬
‫עם המתנות?‬ ‫-לא.‬
‫לא. לא בדיוק.‬
‫אימא ואבא… הם…‬
‫כן…‬
‫יורד הרבה שלג.‬
‫כן.‬
‫אבל זה טוב בשביל כדורי שלג.‬
‫כן.‬
‫אז נראה לי שנתראה אחר כך.‬
‫כן. נראה לי.‬
‫ביי.‬ ‫-ביי.‬
‫- 20 בדצמבר, נוגה -‬
‫הדוויג!‬
‫הדוויג?‬
‫את למעלה?‬
‫הדוויג?‬
‫היי.‬ ‫-היי!‬
‫בשבילי?‬ ‫-כן, בשבילך.‬
‫אבל עוד לא חג המולד.‬
‫זו גם לא מתנת חג מולד. קחי את זה.‬
‫זה לא ממש גדול.‬
‫לא.‬ ‫-אבל זה רך.‬
‫אומרים שמתנות רכות הן משעממות, אבל…‬
‫אני לא מסכימה. אין מתנות משעממות.‬
‫העטיפה עצמה כבר מרגשת.‬
‫כשפותחים אותה רואים אם זה משעמם או לא.‬
‫לכן זה לא נכון לומר‬ ‫שמתנות רכות הן משעממות.‬
‫כן, כן. תפתחי.‬
‫אני פשוט מתרגשת כל כך.‬
‫פשוט תפתחי את זה.‬
‫אבל כשאפתח את זה אדע מה זה.‬
‫זו הנקודה.‬
‫ואני לא אתרגש יותר.‬ ‫-לא, ו…?‬
‫אתה לא מבין?‬
‫זה כל כך מרגש להתרגש.‬
‫זה כאילו שהלב מחליק על הקרח‬
‫ומסתובב עד שמקבלים סחרחורת.‬
‫את יכולה לפתוח כבר?‬
‫כן.‬
‫גם נייר העטיפה יפה מאוד.‬
‫בגד ים!‬
‫היה להם גם צהוב ושחור,‬
‫אבל ראיתי שאת אוהבת אדום, אז…‬
‫יוליאן! תודה רבה!‬
‫טוב, אז את מוכנה?‬
‫מוכנה למה?‬
‫חשבתי שאלמד אותך לשחות.‬
‫מה?‬ ‫-זה מה שהכי רצית.‬
‫כן. למה לא?‬
‫מה להביא? מה אני צריכה? מגבת, כובע ים?‬
‫אארוז את הדברים שלי. אחזור הכי מהר שאוכל!‬
‫אני אחכה לך בחוץ.‬
‫בו!‬
‫סליחה שלקח לי כל כך הרבה זמן.‬
‫מעולם לא הייתי בבריכת שחייה,‬ ‫אז לא ידעתי מה להביא.‬
‫זה… מה קרה?‬
‫שוב הזקן הזה.‬
‫זה נראה כאילו היו לו מפתחות לקן החורף.‬
‫את בטח יודעת מי זה, לא?‬
‫יוליאן, אני לא יכולה לספר לך הכול.‬
‫אבל זה לא מפחיד אותך‬ ‫שהוא מתגנב ככה מסביב לבית שלך?‬
‫אני לא מפחדת.‬
‫לא מזה.‬
‫את לא יכולה פשוט לספר לי…‬ ‫-בבקשה תפסיק לשאול.‬
‫אפשר ללכת? היינו בדרכנו לבריכת השחייה.‬
‫את לובשת את זה?‬
‫כמובן. אחרת אני אשקע.‬
‫זה מה שבאת ללמוד, איך לצוף לבד.‬
‫ככה זה בשחייה.‬
‫זה פשוט נראה קצת…‬
‫אני לא יודעת… לא טבעי?‬
‫זה לא לא טבעי.‬
‫זה טבעי לגמרי.‬
‫בואי, הם לא נושכים.‬
‫עוד נראה.‬
‫רואה? זה לא כזה סיפור.‬
‫תעשי ככה…‬
‫קדימה. תכופפי את הברכיים.‬
‫עכשיו את יכולה לקחת אוויר ולצלול פנימה.‬
‫לא! מה אם ייכנסו לי מים לריאות?‬
‫אל תנשמי.‬
‫אה.‬ ‫-אבל את יכולה לעשות בועות.‬
‫קלי קלות!‬
‫ראית את זה? הצלחתי!‬
‫שוב הצלחתי!‬
‫יפה! את קולטת את זה!‬ ‫-כן!‬
‫עכשיו את יכולה להשתמש בזרועות,‬ ‫כמו שהראיתי לך.‬
‫את יכולה.‬
‫כן, אני אעשה זאת באופן מדהים!‬
‫שחיתי!‬
‫ראית את זה, יוליאן?‬
‫אני, הדוויג הנסן, שחיתי!‬
‫אני שוחה!‬
‫הדוויג! לא כל כך רחוק! זה עמוק.‬
‫תחזרי!‬
‫הדוויג!‬
‫את בסדר?‬
‫עמדת שם כשראיתי אותך לראשונה.‬
‫לחצת את האף על הזכוכית…‬
‫נראית כמו חזיר.‬
‫חזיר נחמד.‬
‫זה בסדר אם את לא יכולה לעשות את זה היום.‬
‫אנחנו רק צריכים להתאמן עוד קצת.‬
‫עד שתשחי כמו דג.‬
‫או דולפין.‬
‫כן.‬
‫רק לא לוותר.‬
‫לא לוותר.‬
‫זה פשוט ש…‬
‫כן?‬
‫אני…‬
‫אני לא בטוחה שאני…‬
‫אי פעם אצליח לעשות את זה.‬
‫למה לא?‬
‫זה מטורף לחשוב שהשלג הוא רק מים.‬
‫אה-הא.‬
‫נכון שזה מוזר‬
‫שמשהו כל כך קל, רך ויפה‬
‫יכול להיות כל כך קר‬
‫ואפל וקשה?‬
‫כן, אבל מים יכולים להיות שוב שלג, נכון?‬
‫כוכבים, קורי עכביש, ורדים ו…‬
‫זה נכון.‬
‫זה באמת נכון.‬
‫אתה חכם למדי, יוליאן.‬
‫כן.‬
‫אולי כדאי שמחר נעשה משהו שאת טובה בו?‬
‫מה?‬
‫אפשר להחליק על הקרח.‬
‫להחליק?‬ ‫-כן, אני גרוע בהחלקה.‬
‫תוכלי ללמד אותי.‬
‫אני מניחה שאוכל ללמד אותך כמה מהלכים.‬
‫פיתת לפסה טרייה מתפוחי אדמה!‬
‫אוף!‬ ‫-אוי.‬
‫אתה מפחיד אנשים למוות, ילד!‬
‫סליחה.‬ ‫-מה אתה עושה כאן? הלכת לאיבוד?‬
‫לא.‬
‫או… אולי קצת.‬
‫הלכת לאיבוד או לא?‬ ‫-הלכתי לאיבוד.‬
‫אבל… אז חשבתי‬ ‫שאוכל לקנות כמה כרטיסים ברכה.‬
‫לחג המולד.‬
‫ולך יש הרבה.‬
‫הלכת לאיבוד, ואתה קונה כרטיסי ברכה?‬ ‫-כן.‬
‫איזה מזל.‬
‫מזל גדול.‬
‫הדבר הכי מטופש ששמעתי.‬
‫בסדר…‬
‫בכל אופן, אני לא מוכר בבודדים.‬
‫אתה לא צריך מאה, נכון?‬
‫מאה? לא, בהחלט לא.‬
‫אז נראה לי שאני אלך.‬
‫בסדר. פשוט תבחר אחד.‬
‫אפשר?‬ ‫-כרטיס ברכה אחד.‬
‫מהר. לפני שאשנה את דעתי.‬
‫כן, כמובן.‬
‫תודה.‬
‫אני מניח שיש לך שם?‬ ‫-אני יוליאן.‬
‫יוליאן, הבנתי.‬
‫אני הנריק.‬
‫אז למי זה?‬
‫חברה, אני חושב.‬
‫איזה כרטיס ברכה לדעתך חברה שלך תאהב?‬
‫אני מאוד אוהב את זה.‬
‫יש לך הרבה חברים?‬
‫לא.‬
‫רק אחד.‬
‫יון… או…‬
‫היה לי אותו, ואז מצאתי עוד אחת.‬
‫אבל… עכשיו, אני חושב שיש לי את השנייה.‬
‫חבר טוב או שניים עדיפים על מאה רעים.‬
‫אבל אתה צריך לשמור עליהם.‬
‫כן.‬
‫פעם הכרתי…‬
‫ילד די דומה לך.‬
‫הוא היה קטן לגילו ולא טוב בכדורגל.‬
‫כן. גם אני לא.‬
‫אתה יודע מה הוא עשה‬ ‫כשכל השאר שיחקו בחוץ בהפסקה?‬
‫לא.‬ ‫-הוא היה בפנים, צייר כל הזמן.‬
‫מילא את ימי ביה"ס היסודי והחטיבה בציור.‬
‫בסוף הוא הפך את זה לעבודה.‬
‫הילד הזה הוא אתה!‬
‫נכון.‬
‫וואו! אתה בטח אוהב את חג המולד,‬ ‫עם כזו יכולת ציור.‬
‫כן, אולי פעם אהבתי.‬
‫שקט, מרתה.‬
‫מרתה?‬
‫אה?‬
‫ככה אני קורא לה.‬
‫כל מכונה מכובדת זקוקה לשם.‬
‫אני צריך לתקן אותך שוב.‬
‫ראיתי אותך בעבר.‬
‫מחוץ לקן החורף.‬
‫יש לי משלוח מחר,‬ ‫אז אני צריך להגביר את הקצב.‬
‫אבל למה היית שם?‬
‫המפתחות היו אצלך. למה לא נכנסת?‬
‫תתרחק מהבית הזה!‬
‫אבל…‬ ‫-לך עכשיו! לך!‬
‫לך!‬
‫היי! את מוכנה?‬
‫היי!‬
‫הבאתי שוקו חם‬ ‫ועוגיות ג'ינג'ר ושקדים מסוכרים.‬
‫וגרביים נוספים, למקרה שנירטב.‬
‫ושמיכות צמר, למקרה שיהיה לנו קר.‬
‫אבל איפה המחליקיים שלך?‬
‫לא זכרתי איפה הם.‬
‫הם תלויים בארון.‬
‫זה מה שלא זכרתי.‬
‫אבל…‬ ‫-הבאתי גם דונאטס.‬
‫אולי כדאי שנאכל אותם קודם.‬ ‫הם בריאים יותר מעוגיות.‬
‫פגשתי את הזקן הזה שוב.‬
‫שמו הנריק.‬
‫הוא…‬ ‫-אבל קודם עלינו להחליק.‬
‫אבל אין לך מחליקיים.‬ ‫-אז מה?‬
‫מי שיודע להחליק‬ ‫יודע להחליק באותה מידה עם או בלי מחליקיים.‬
‫הנה.‬
‫להחליק בלי מחליקיים?‬
‫כמובן. תראה.‬
‫לא תבואי לקרח?‬ ‫-לא, אני צריכה להישאר כאן.‬
‫יהיה בסדר.‬
‫נסה להירגע. אל תשכח לנשום.‬
‫אני נושם!‬
‫לא, אתה עוצר את הנשימה.‬
‫אם לא הייתי נושם הייתי מת.‬
‫הלוואי שזה היה קל כל כך.‬
‫אני חושב שזה היה קל יותר אם היית כאן.‬
‫אני מבטיחה לך שזה לא נכון.‬
‫עליך למצוא את האיזון שלך.‬
‫תרים את המבט!‬
‫אבל אני צריך לראות את הדרך.‬ ‫-לא, אתה צריך לראות לאן אתה מחליק!‬
‫לא איפה אתה. תמיד לאן אתה מתקדם.‬
‫אני מצליח!‬
‫תסתכל קדימה! קדימה, קדימה.‬
‫יוליאן, חכה!‬
‫לא כל כך רחוק! רגע!‬
‫יוליאן, חכה! לא כל כך רחוק!‬
‫מה חשבת? שאני איעלם לתוך הריק?‬
‫אני לא הולך לשום מקום.‬
‫מזל שהבאת שמיכות.‬
‫כן. נכון.‬
‫בבקשה.‬
‫בשבילי? אבל כבר יש לי…‬
‫הנריק עשה את זה.‬
‫הוא מצייר כל כך טוב. זה יפה, נכון?‬
‫כן.‬
‫מאוד.‬ ‫-הוא כבר לא נראה כל כך מפחיד.‬
‫אתה צריך… רוצה להמשיך להחליק‬ ‫או שאתה צריך ללכת הביתה?‬
‫למה את לא רוצה לדבר על הנריק?‬
‫גם אתה לא יכול לספר לי הכול.‬
‫אין לי סודות.‬
‫כן, יש לך.‬
‫לא סיפרת לי דבר על אחותך הגדולה.‬
‫אבל אני לא מחטטת.‬
‫אני אספר לך כשאהיה מוכנה.‬
‫ואתה תספר לי כשתהיה מוכן.‬
‫ואם אני מוכן?‬
‫עכשיו?‬
‫כן, עכשיו.‬
‫אם כך, אני יכולה לשבת כאן‬ ‫במשך חמישים שנה ולהאזין לך.‬
‫יוני…‬
‫היא…‬
‫משהו קרה לה.‬
‫אני לא זוכר מתי בדיוק.‬
‫אולי כשהיא התחילה את חטיבת הביניים.‬
‫היא נהייתה כל כך…‬
‫שקטה ושונה.‬
‫היא חלתה?‬
‫זו לא הייתה מחלה רגילה, כמו שפעת או משהו.‬
‫היא…‬
‫פשוט הייתה כל כך עצובה.‬
‫ונשארה במיטה בחדר שלה…‬
‫ונעשתה יותר ויותר רזה.‬
‫היא הייתה עצובה מכדי לאכול.‬
‫היא הפסיקה ללכת לבית הספר.‬
‫ואז היא נהייתה כל כך רזה‬
‫שהיא אושפזה בבית חולים.‬
‫אבל זה טוב, נכון?‬
‫זה אומר שהיא קיבלה עזרה.‬
‫היא נהייתה יותר ויותר רזה.‬
‫ואז היא חטפה דלקת ריאות.‬
‫ואז היא פשוט מתה.‬
‫כולם אמרו שזה לא יקרה.‬
‫בבית החולים אמרו שזה לא יקרה.‬
‫אימא ואבא אמרו שזה לא יקרה.‬
‫אבל זה קרה בכל מקרה.‬
‫אוי, יוליאן…‬
‫איך היא הייתה קודם?‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫איך יוני הייתה לפני שהיא נעשתה עצובה?‬
‫היא הייתה האדם הכי שמח שהכרתי.‬
‫ממש מצחיקה.‬
‫מצחיקה איך?‬
‫זה לא היה בגלל מה שהיא אמרה,‬
‫אלא בגלל שהיא הייתה זו שאמרה את זה.‬
‫כשיוני צחקה כולם היו צריכים לצחוק.‬
‫היא צחקה ממש חזק.‬
‫והיא הייתה די פרועה.‬
‫פרועה ומצחיקה.‬
‫כל המשפחה שלנו‬ ‫נהייתה פרועה ומצחיקה כשהיא הייתה שם.‬
‫אבל…‬
‫כשהיה לי סיוט בלילה‬
‫וזחלתי למיטה שלה,‬
‫היא הייתה נחמדה.‬
‫נחמדה ושקטה לגמרי.‬
‫יש לך מזל שהייתה לך אחות גדולה כזו נחמדה.‬
‫כן.‬
‫ויש לה מזל שיש לה אותך.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫היא חיה בליבך.‬
‫כל עוד היא חיה בליבך, היא לעולם לא תיעלם.‬
‫- יוני -‬
‫היי, מותק.‬ ‫-היי.‬
‫שלום לך.‬
‫היה לך יום נחמד?‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫מאיפה זה בא?‬
‫מהאלבום של יוני.‬ ‫-של יוני?‬
‫למה היא תלויה כאן?‬
‫אני לא רוצה שתוציא דברים מהאלבום.‬
‫זה לא "דבר", זו יוני.‬
‫אני אומרת לך לעזוב את האלבום שלה.‬
‫כל כך קשה להבין את זה?‬ ‫-לינה…‬
‫פשוט אי אפשר להזכיר לי הכול כל הזמן.‬
‫אי אפשר להסתובב‬ ‫ולהיזכר כל הזמן בכל מה שכואב.‬
‫אבל…‬
‫הרוב היה טוב…‬
‫עם יוני.‬
‫כמעט הכול היה טוב עם יוני.‬ ‫-זה נכון.‬
‫זה נכון. אימא לא התכוונה לזה.‬
‫היי…‬
‫יוני לא תחזור,‬ ‫אפילו אם נתלה את התמונות שלה.‬
‫לא חשבתי שכן.‬ ‫-לא.‬
‫אבל אנחנו צריכים למצוא דרך‬
‫להמשיך הלאה.‬
‫ואז… וזה לא יקרה…‬
‫אנחנו לא יכולים לעשות את זה‬ ‫אם נמשיך לחשוב על כל מה שהיה.‬
‫כל מה שקרה.‬
‫אתה מבין?‬
‫אולי.‬
‫יופי.‬
‫אתה אף פעם לא בבית יותר.‬
‫ואני לא חושב שזה טוב‬
‫שאתה הולך לבד לקבר כל כך הרבה.‬
‫אנחנו אף פעם לא הולכים יחד.‬
‫אתם אף פעם לא רוצים ללכת לשם.‬
‫בואי נשים את זה בצד, אוגוסטה.‬
‫יוליאן?‬
‫יוליאן, חכה!‬
‫היי.‬
‫הייתי בדרך אליך.‬
‫הרבה שלג.‬
‫למה אתה כל הזמן מדבר על מזג האוויר?‬
‫רק מבוגרים מדברים כל הזמן על מזג האוויר.‬
‫אולי.‬
‫אפשר לדבר על משהו אחר, בבקשה?‬
‫בוא נדבר על משהו אחר.‬
‫בבקשה.‬
‫תודה.‬
‫וחג מולד שמח.‬
‫הוא לא יהיה שמח.‬
‫חג המולד לעולם לא יהיה שמח.‬
‫כדאי שאלך.‬
‫היי, יוליאן.‬
‫חשבתי עליך כל כך הרבה. ועל יוני.‬
‫הלוואי שיכולתי לפגוש אותה.‬
‫היא נשמעת כל כך כיפית ואדיבה.‬ ‫אחות גדולה נהדרת.‬
‫איך היא נראתה? היא נראתה כמוך?‬
‫גם היא אהבה לשחות? או שהיא עשתה משהו אחר?‬
‫החלקה, סקי… לא, רגע!‬
‫היא ציירה!‬
‫יש לי הרגשה שהיא הייתה טובה בציור.‬
‫את כל הזמן שואלת,‬
‫אבל לא משאירה זמן לשמוע את התשובות.‬
‫לא.‬
‫זה מה שאחי נהג לומר.‬
‫את רוצה לדעת הרבה עליי,‬
‫אבל לא סיפרת לי על עצמך.‬
‫אני ממש מנסה.‬
‫זה פשוט לא כל כך קל.‬
‫כמה קשה זה יכול להיות?‬
‫למה את לבד כל הזמן?‬
‫למה עוד לא פגשתי את המשפחה שלך?‬
‫ולמה התכוונת ב"נהג לומר"?‬
‫מה?‬ ‫-אמרת שאחיך "נהג לומר" את זה.‬
‫הוא לא אומר את זה יותר? הוא מת או משהו?‬
‫עכשיו תורך לדבר.‬
‫אני לא יכולה.‬
‫אז לא נוכל להיות חברים יותר.‬
‫מה?‬
‫אני לא רוצה להיות חבר שלך‬ ‫אם לא תספרי לי מה קורה.‬
‫אבל…‬
‫אבל אתה חייב להיות. אנחנו זקוקים זה לזה!‬
‫אני לא צריך חברים שלא כנים איתי.‬
‫אבל אתה לא מבין. זה לא העניין.‬
‫הכול כל כך קל בשבילך.‬
‫את גרה בבית היפה הזה, שותה שוקו ומבלה.‬
‫ואני פשוט מרגיש על הפנים. הכול על הפנים.‬
‫את אומרת שאני יכול לתקן דברים,‬ ‫אבל זה מגוחך.‬
‫הכול יותר גרוע. ואת לא כנה איתי.‬
‫אבל אם אספר לך, אז…‬
‫אז מה?‬ ‫-אני לא יכולה.‬
‫לא, אל תלך.‬
‫בבקשה.‬
‫יוליאן, עצור. בבקשה.‬
‫אתה היחיד שיכול…‬ ‫-אני יכול לעשות מה שבא לי.‬
‫אנחנו כבר לא חברים.‬ ‫-לא…‬
‫יוליאן… יוליאן, אל תלך!‬
‫יוליאן!‬
‫הדוויג!‬
‫הדוויג?‬
‫הדוויג!‬
‫נו כבר!‬
‫סליחה! הדוויג! אני מצטער!‬
‫בבקשה, תפתחי את הדלת. הדוויג!‬
‫תפסתי אותך! צא החוצה!‬
‫יוליאן?‬
‫מה לעזאזל? אמרתי לך לא לבוא לכאן.‬
‫סליחה.‬
‫זה הבית שלי. אתה לא יכול להיות כאן.‬
‫הבית שלך?‬
‫אבל… אתה לא גר כאן?‬
‫כבר לא, למרבה הצער.‬
‫למה לא?‬
‫אחותי די השתלטה על המקום.‬
‫זה כאילו היא כאן, בבית הזה.‬
‫אחותך?‬
‫כן.‬
‫הדוויג.‬
‫אחותי הקטנה.‬
‫הדוויג?‬
‫כן.‬ ‫-אבל…‬
‫איפה היא עכשיו?‬
‫היא מתה.‬
‫מתה?‬
‫היא מתה יום לפני ערב חג המולד,‬ ‫לפני 50 שנה.‬
‫זה לא יכול להיות.‬
‫מה לא יכול להיות? הייתה לי אחות שמתה.‬
‫לא הייתה לך אחות. אתה משקר!‬
‫יוליאן. יוליאן!‬
‫יוליאן!‬
‫אולב אסקלנד.‬
‫קטרין מולר.‬
‫ינס האלבדן לארשן.‬
‫הדוויג.‬
‫- הדוויג האנסן -‬
‫- 11 באוקטובר 1963 - 23 בדצמבר 1974‬ ‫תנצב"ה -‬
‫לא.‬
‫- 22 בדצמבר, מאדים -‬
‫היי.‬
‫את לא מצליחה לישון?‬ ‫-לא.‬
‫אני חושבת על חג המולד.‬
‫כן?‬
‫שלא יהיה חג מולד בלי יוני.‬
‫גם אני.‬
‫היא לא חוזרת, נכון?‬
‫לא, היא לא.‬
‫בסדר.‬
‫רוצה לישון במיטה שלי?‬
‫או בעצם, רוצים?‬ ‫-כן.‬
‫דובי, תגיד לילה טוב‬ ‫לאח הגדול הכי טוב בעולם.‬
‫- 23 בדצמבר, צדק -‬
‫פשוט תישני.‬ ‫-לאן אתה הולך?‬
‫אני צריך לטפל במשהו.‬
‫מה?‬ ‫-אל תשאלי כל כך הרבה שאלות.‬
‫מחר ערב חג המולד. מה אם יש לי סודות?‬
‫ערב חג המולד?‬ ‫-כן, ערב חג המולד.‬
‫בסוף כן נחגוג את חג המולד?‬
‫לא כדאי לוותר, את יודעת.‬
‫אל תוותרי.‬
‫יוליאן?‬
‫תהיתי אם תוכל לעזור לי במשהו.‬
‫כן, כמובן.‬
‫לא התכוונתי להפחיד אותך ככה מקודם…‬
‫הייתי כל כך עצוב ו…‬
‫כשמצאתי אותך, גם אני נבהלתי.‬
‫לוחות הרצפה רקובים. יכולת ליפול דרכם.‬
‫אבל…‬
‫למה היית עצוב?‬
‫אני תמיד נהיה קצת עצוב… קן החורף הוא…‬
‫אני חושב על הדוויג ושאולי זו הייתה…‬
‫מה?‬
‫זה קרה בדיוק לפני 50 שנה.‬
‫היום לפני 50 שנה.‬
‫בחרנו יחד עץ לחג המולד.‬
‫ארבעתנו התכוונו לקשט אותו באותו ערב.‬
‫זה כל מה שנשאר. שאר הבית היה מקושט.‬
‫אתה לא מתאר לעצמך כמה יפה זה היה.‬
‫אני חושב שאני יכול, האמת.‬
‫ואז יכולנו, הילדים, לצאת לשחק.‬
‫אימא ואבא יצאו לקנות מתנות אחרונות.‬
‫בזמנו, נהגנו ללכת להחליק בפיורד.‬
‫כל הילדים התאספו שם.‬
‫היא לבשה את המעיל האדום שלה.‬
‫היא הסתובבה והסתובבה, כמו…‬
‫סביבון.‬
‫היא החליקה היטב.‬
‫היא לא התכוונה להתרחק כל כך.‬
‫היא לא הייתה מהמשוויצים.‬
‫אני חושב שהיא התרגשה מדי.‬
‫ואני…‬
‫הייתי עסוק במשהו אחר.‬
‫צעקתי, אבל היא לא שמעה אותי.‬
‫ואז…‬
‫היא הגיעה לסדק.‬
‫כלומר, חור בקרח.‬
‫והיא לא ידעה לשחות?‬
‫לא. רצתי… הכי מהר שיכולתי,‬ ‫אבל זה היה מאוחר מדי.‬
‫היא נופפה בזרועותיה, ו…‬
‫היא פשוט נעלמה.‬
‫היא לא השמיעה קול.‬
‫מצאנו אותה למחרת‬ ‫כמה קילומטרים במורד הפיורד.‬
‫היא שכבה שם, עדיין עם המחליקיים.‬
‫לא חגגתי את חג המולד מאז.‬
‫אני רק עומד כאן ומכין כרטיסי ברכה.‬
‫שנה אחר שנה.‬
‫אבל זאת לא הייתה אשמתך.‬
‫לפעמים אני חושב ש…‬
‫היא כועסת עליי.‬
‫או מאוכזבת. וזו הסיבה…‬
‫בגלל זה היא לא מבינה‬ ‫את העניין הזה של המוות.‬
‫שהיא לעולם לא תוכל למצוא שלווה ולעזוב…‬
‫לעזוב את העולם הזה.‬
‫אולי היא…‬
‫פשוט אוהבת את החיים יותר מדי?‬
‫אוהבת את החיים?‬
‫כן, אולי.‬
‫כן, היא אהבה את החיים‬ ‫באופן יוצא דופן, אחותי הקטנה.‬
‫אתה חכם למדי, יוליאן.‬
‫אמרת שאתה צריך עזרה?‬ ‫-כן.‬
‫- יוני -‬
‫מי זו יוני?‬ ‫-אחותי הגדולה.‬
‫גם היא מתה.‬
‫יוליאן היקר שלי.‬
‫לא ייתכן שזה היה צירוף מקרים‬ ‫שהגעת לקן החורף.‬
‫תביא את קופסת הנייר.‬
‫זו האיכות הטובה ביותר.‬
‫בוא נכין את כרטיסי הברכה‬ ‫הכי יפים שאפשר לדמיין.‬
‫התמונה הזאת.‬ ‫-זאת.‬
‫וזאת.‬ ‫-כן, כן.‬
‫היא כל כך חמודה כאן.‬ ‫-כן.‬
‫תחלצו נעליים.‬ ‫-כן.‬
‫וואו, כרטיסי הברכה האלה יפים.‬
‫כרטיסי יוני! כרטיסי יול!‬
‫אה! אפשר את זה? יוליאן, אפשר?‬
‫וואו, איזה יופי.‬
‫יוליאן, אפשר את זה?‬
‫כן, כמובן!‬
‫ואת זה?‬ ‫-את יכולה את זה.‬
‫אימא, תראי! זו יוני. אלה קישוטי יוני!‬
‫תגידו משהו.‬
‫למה אתם לא יכולים פשוט להגיד משהו?‬
‫אתם אומרים שצריך לתת לזה זמן.‬
‫אבל מסתבר שזה פשוט עושה אתכם שקטים.‬
‫אני לא רוצה לעשות כאילו לא קרה כלום.‬
‫אני לא רוצה לשכוח כמה אני עצוב‬ ‫וכמה אני מתגעגע אליה.‬
‫אבל אני גם לא רוצה לשכוח‬ ‫כמה עצובה היא הייתה,‬
‫וכמה מאושרת היא הייתה.‬
‫אני רוצה לזכור הכול.‬
‫יוני תמיד תהיה כאן.‬
‫זה לא כאילו המתים פשוט נעלמים.‬
‫הם עדיין כאן אם אנחנו זוכרים אותם.‬
‫אז הם כאן לנצח.‬
‫לכן החלטתי שאנחנו לא צריכים לתת לזה זמן.‬
‫נפסיק לעשות כאילו לא קרה כלום.‬
‫נראה את התמונות שלה ונזכור מי היא הייתה.‬
‫זוכרים את כל הדברים המוזרים‬ ‫שהיא הייתה עושה?‬
‫זוכרים איך היא רקדה כשהיא הלכה,‬
‫ושרה כשהיא דיברה?‬
‫זוכרים איך היא צחקה?‬
‫אתם לא זוכרים?‬
‫אני זוכרת, יוליאן.‬
‫אני זוכרת.‬ ‫-ברור שאנחנו זוכרים.‬
‫ברור שאנחנו זוכרים, אבל…‬ ‫-לא!‬
‫אין יותר "אבל".‬
‫ככה אנחנו חוגגים את חג המולד?‬
‫ככה זה יהיה?‬
‫יוני לא הייתה אוהבת את זה.‬
‫לאן אתה הולך?‬ ‫-לעזור לחברה.‬
‫- הדוויג האנסן -‬
‫הדוויג.‬
‫סליחה על מה שאמרתי.‬
‫אני עדיין רוצה להיות החבר הכי טוב שלך.‬
‫זו לא אשמתך.‬
‫זו כן. לא הייתי צריך לדבר מגעיל כל כך.‬
‫זו אשמתי שאני עדיין כאן.‬
‫אני פשוט כל כך מפחדת למות.‬
‫החיים היו כל כך טובים.‬
‫אהבתי לחיות.‬
‫כן…‬
‫חשבתי שאם פשוט אישאר כאן בין החיים,‬
‫אוכל להמשיך לחיות אחרי הכול.‬
‫אתה מבין?‬
‫אני חושב שכן.‬
‫חיכיתי וחיכיתי, ו…‬
‫עד שאתה הגעת, אף אחד לא ראה אותי.‬
‫אף אחד לא שמע אותי.‬
‫חוץ מאחי.‬
‫ניסיתי ליצור איתו קשר לעיתים קרובות.‬
‫ולפעמים נראה לי שהצלחתי.‬
‫וזה שימח אותי כל כך.‬ ‫-אבל…‬
‫זה העציב אותו.‬
‫לא… לא התכוונתי לזה.‬
‫הוא חושב שמה שקרה לך…‬
‫היה באשמתו.‬
‫פשוט התרגשתי יותר מדי. כל כך נהניתי.‬
‫הוא חושב שאת כועסת עליו.‬
‫שבגלל זה את עדיין כאן.‬
‫אבל זה לא ככה.‬
‫אז את צריכה להמשיך הלאה.‬
‫זה מה שאתה באמת רוצה?‬
‫אבל אני חושב שזה לטובה.‬
‫בואי.‬
‫בואי נלך יחד.‬
‫אני לא חייבת לעשות את זה.‬
‫אני לא. אני לא חייבת לעשות את זה.‬
‫אני יכולה להישאר עוד קצת.‬
‫עד מחר, לפחות.‬
‫או אחרי חג המולד.‬
‫לא?‬
‫נוכל ללכת לקן החורף ולשתות שוקו חם.‬
‫פעם אחת אחרונה.‬
‫לא? בבקשה?‬
‫אני כבר לא יכול לראות את קן החורף.‬
‫לא כמו שהוא היה.‬
‫ובקרוב גם לא אוכל לראות אותך.‬
‫ואז שוב תהיי לבד.‬
‫אני פשוט…‬
‫אני לא רוצה להיעלם לגמרי.‬
‫את לא תיעלמי.‬
‫תמיד תחיי בליבי, יחד עם יוני.‬
‫אני אתגעגע אלייך נורא.‬
‫בכל פעם שיורד שלג, תחשוב עליי.‬ ‫-כן.‬
‫את אחות השלג שלי.‬
‫כן. נכון.‬
‫ביי, אחות שלג. עוד נתראה שוב.‬
‫נתראה.‬
‫- 24 בדצמבר, שבתאי -‬
‫יש בזה נצנצים.‬ ‫-כן.‬
‫מה עם זה?‬ ‫-כן.‬
‫זה? כן.‬
‫כן, קחי את זה. תתלי גם את זה.‬ ‫-כן.‬
‫אולי תתלי את זה כאן?‬ ‫-כן.‬
‫קחי את זה. ואת זה.‬
‫זה כזה חמוד!‬ ‫-כן, זה ממש חמוד.‬
‫וואו!‬
‫אה! יום הולדת שמח, וחג מולד שמח!‬
‫יום הולדת שמח, ילד חג המולד היקר שלנו.‬
‫וחג מולד שמח, ילד יום ההולדת היקר שלנו.‬
‫קחי את זה, אוגוסטה. ואת זה.‬ ‫-הנה… רגע.‬
‫לא!‬ ‫-זה היה שלי. יום הולדת שמח.‬
‫קר בחוץ.‬ ‫-הנה.‬
‫אני כל כך מתרגשת לשמוע את יוליאן שר.‬
‫זה יהיה מדהים.‬
‫היא לא שם.‬
‫אני לא יודע איפה הנעל השנייה שלי.‬ ‫-בארון, אריק.‬
‫הארון. כן.‬ ‫-כאן?‬
‫לא הסתכלתי כאן? הסתכלתי כאן קודם.‬
‫הנה!‬
‫הנה.‬ ‫-תעזרי לי עם הפפיון.‬
‫אני לא מבין…‬ ‫-לעולם לא תלמד.‬
‫למה זה לצוואר?‬
‫- חג מולד שמח -‬
‫אני נראה טוב?‬ ‫-כן.‬
‫זה נהדר.‬
‫- ליוליאן מיון -‬
‫- יום הולדת שמח‬ ‫אני מקווה שהוא מלא בשלג טוב למלחמת שלג -‬
‫כן. אנחנו צריכים להזדרז.‬
‫"זה מרגיש כמו לרחף‬
‫"לרחף ולרדת‬
‫"אני מרגישה שאני חיה‬
‫"כשאתה מסתכל עליי‬
‫"ותמיד אהיה קרובה‬
‫"קרובה"‬
‫צפינו מהקהל. ראית אותנו?‬
‫אה? כן?‬
‫היי!‬
‫היי.‬ ‫-יורד שלג.‬
‫כן.‬
‫הרבה. זה שלג נהדר לכדורי שלג.‬
‫אתה מדבר על מזג האוויר?‬
‫כנראה.‬
‫קרב כדורי שלג!‬ ‫-כן!‬
‫הדוויג צדקה.‬
‫הייתי מתחרט על זה כל חיי‬ ‫אם לא היינו מתחברים.‬
‫אני אראה לך!‬
‫אפילו אם איבדתי אותה.‬
‫בסדר!‬
‫היא לימדה אותי ששום דבר לא נעלם לגמרי.‬
‫שלג הופך למים.‬
‫ומים יכולים להפוך לדמעות…‬
‫או שלג.‬
‫ואם באמת אוהבים מישהו,‬
‫הם לעולם לא ייעלמו לגמרי.‬
‫חג מולד שמח.‬ ‫-חג מולד שמח.‬
‫"מבט אחרון, רגע אחד‬
‫"ריקוד אחרון, לפני שאלך‬
‫"השמיים, כוכבים בהירים‬
‫"שחררתי את כל מה שהיה פעם‬
‫"צעד ראשון אל הנצח‬
‫"למצוא נחמה במוכר‬
‫"זו דרכו של העולם‬ ‫כמו לילה ויום‬
‫"שחררתי את כל מה שהיה פעם‬
‫"אתן לך תמונה,‬ ‫שתזכור כשניפגש שוב‬
‫"לא אשכח לעולם‬
‫"לא משנה לאן אלך‬
‫"אני יודעת שאתה מרגיש‬
‫"שאני כאן‬
‫"כי תמיד אהיה‬
‫"קרובה‬
‫"זיכרונות טבועים בקירות‬
‫"גביש שלג נופל‬
‫"אני שם, ועכשיו אני חופשייה‬
‫"חלק ממך, לנצח‬
‫"תצייר לעצמך תמונה‬ ‫כדי שתזכור כשניפגש שוב‬
‫"אני לעולם לא אשכח‬
‫"לא משנה לאן אלך‬
‫"אני יודעת שאתה מרגיש‬
‫"שאני כאן‬
‫"כי תמיד אהיה‬
‫"קרובה‬
‫"לעולם לא אשכח‬
‫"אני מבטיחה, לא משנה לאן אלך‬
‫"מבטיחה, תמיד אהיה איתך‬
‫"תבטיח לשמור על עצמך, ידידי‬
‫"יום אחד, ניפגש שוב‬
‫"אני מבטיחה, לא משנה לאן אלך‬
‫"מבטיחה, תמיד אהיה איתך‬
‫"תבטיח לשמור על עצמך, ידידי‬
‫"יום אחד, ניפגש שוב‬
‫"אני מבטיחה, לא משנה לאן אלך‬
‫"מבטיחה, תמיד אהיה איתך‬
‫"תבטיח לשמור על עצמך, ידידי‬
‫"יום אחד, ניפגש שוב"‬
‫תרגום כתוביות: זואי רוז‬