Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hedvigről mesélek neked.
A legfurább és legvidámabb lányról, akit el tudsz képzelni.
Arról, miként lett a legjobb barátom,
és hogyan veszítettem el.
HÓNŐVÉR
MAJA LUNDE ÉS LISA AISATO KÖNYVE NYOMÁN
Hol nem járt senki még
Egy jóbarátra lelve
Ki mindig felvidít
Oly sokáig volt messze
De most újra eltelít
A rég kihunyt remény
Ez az!
Gyerünk!
Rajta, mindenki!
A sötétben a fény
És arról is mesélek, amikor féltem a karácsonytól,
és azt hittem, többé nem lehetek boldog.
Fel és alá szállok én
Ez volt az első karácsony Júnó…
Ha rám nézel, érzem
…a nővérem nélkül.
Hogy szívem ragyog
Hisz hozzád közel vagyok már
Koncentráljunk!
Már
Hógolyócsata!
Telitalálat!
Benne vagy?
Nem megy.
Havazik.
Igen.
Tegnap még több hó esett.
Igen?
Aha.
De…
Szia!
Itt a forralt bor! Tessék!
Forralt bor!
JÚNÓ SÆTHER DHAWAN 2008. JÚNIUS 12. – 2024. MÁJUS 25.
Megint egyedül ülsz itt?
Igen.
Anyának és apának sok a dolga.
Kimerítő lehet a karácsonyi hajtás.
Igen, nagyon.
Na, végre itt vagy!
Azt hittem, sosem jössz ki.
Ismerlek?
Nem.
Igazad van. Milyen illetlenség tőlem!
Hedvig vagyok. Nem is, várj!
Bemutatkozom rendesen, a teljes nevemmel.
Hedvig Hansen vagyok.
Bárcsak mondhatnám,
hogy Hedvig Victoria Johanna Rosendal Ekelund a nevem,
de hazugság lenne,
hazudni pedig ugyebár nem szabad.
Megtiszteltetés!
És neked?
Van neved?
Ja, igen. Julian.
Szia, Julian!
Elképesztően szívfacsaróan boldog vagyok, hogy megismerhetlek!
Induljunk!
Nagyon gyorsan úszol! És tök sokat.
Oda-vissza, oda-vissza.
Már nem is tudtam követni.
Fantasztikusan úszol.
Hogy tanultad? Sokat edzel?
Igen, elég sokat.
Csodálatos lehet úgy siklani a vízben, mint egy hal.
Vagy egy cápa.
Vagy egy ugrándozó delfin.
Imádom a delfineket. Te nem?
- De. - Mintha folyton mosolyognának.
Biztos mert örülnek, hogy úszhatnak.
- Nem gondolod? - Talán.
Szerencsés vagy, hogy ilyen jól úszol.
Erre még nem gondoltam.
Pedig jó alaposan el kellene gondolkodnod rajta!
- És te? Nem tudsz úszni? - Nem.
De az a legeslegnagyobb vágyam,
hogy megtanuljak úszni.
- Lehet, ezt kérem karácsonyra. - Jó ötlet.
Teljesebb emberré válhatnék, ha tudnék úszni.
Ha ez megnyugtat, nekem így is teljesnek tűnsz.
Nagyon régóta nem hallottam ilyen vicces dolgot.
Nézz csak körül!
Hát nem olyan gyönyörű, hogy beleszakad a szíved,
és szétdurran az agyad?
Egyszerűen imádom a karácsonyt!
Hát, nem tudom. Engem nem izgat.
- Tessék? - Nem izgat a karácsony.
Páratlanul mulatságos vagy.
Nem, tényleg.
De minden gyerek szereti a karácsonyt.
Én nem.
Szerintem te túl sokat úszol.
Az agyadra ment az a sok víz.
Én legalább tudok úszni.
Ha ennyire odavagy érte, miért nem tanulsz meg te is?
Ahhoz neked semmi közöd.
Felőlem. Mennem kell haza.
Jó! Mintha fikarcnyit is érdekelne!
Amúgy is túl sokat beszélsz.
Te meg morcos vagy, mint egy néma kis mocsári teknős.
Mocsári teknős?
Igen, és ők büdösek!
Minden jót! Ég veled! Örökre!
Julian, várj!
Nem úgy értettem. Sajnálom.
Bocsánat!
Arra gondoltam, esetleg lehetnénk barátok.
Na persze.
Biztos nagyon furán hangzik,
de szerintem mindketten szörnyen megbánjuk,
ha nem leszünk barátok.
Egész életünkben bánnánk, ha most szétválnának útjaink.
Ezért ahelyett, hogy elválnánk,
eljöhetnél velem haza.
Nincs messze. A Fjordveien 2-ben.
A móló után.
Van mézeskalácsunk és kakaónk.
És a családom mindent feldíszített. Imádni fogod!
Kérlek, ne menj el!
- Helló! - Szia!
Jössz játszani, Julian?
Az összes játékomnak fáj a pocija.
Nagyon súlyos, neked kell ápolónak lenned.
- Hú! - Vacsora, gyerekek.
- Halpogácsa. - Már megint.
- Jó, hogy megjöttél. - Aha.
Jól telt a napod, Julian?
Igen. És a tiétek?
- Igen… nagyon jól. - Aha.
Igen.
Egy gyertya lobban, mosoly csillan Lángja vígan lobog
Derűs fénye villan Szemünk örömtől ragyog
Ne játssz az étellel, Auguszta!
Két gyertya lobban, mosoly csillan Lángjuk játszva lobog
Sokat havazott.
Igen…
- El kell lapátolnunk… - Hol a gyertyatartó?
Gyertyatartó?
Az adventi gyertyatartó.
Holnap van advent negyedik vasárnapja.
- Igen… - És csak öt nap karácsonyig.
Csak öt nap? Hurrá, csak öt nap!
Öt nap van karácsonyig!
Megyek, ellapátolom a havat.
Jó.
Anya csak…
Hát, szóval…
Az idő meggyógyít.
Felejtsd el!
Ők sem tudnak aludni.
Ha mind idejönnek,
egyikünk sem fog tudni aludni.
Gyere!
Jó éjt, álmodjatok szépeket!
Mit jelent, amit apa mondott?
- Tessék? - Mit gyógyít meg az idő?
- Nem tudom. - Júnót gyógyítja meg?
Nem tudom.
Az idő visszahozza majd Júnót?
Nem tudom, Auguszta. Nem hiszem.
Jó éjt, hugi!
Fjordveien…
Azta!
Hát eljöttél!
Igen, azt hiszem.
Fáradj be, kedves Julian!
Üdvözöllek a Gally Villában!
- Neve is van a háznak? - Igen.
Minden magára valamit adó háznak van.
A tiéteknek nincs?
Mondd meg a szüleidnek, hogy sürgősen találjatok ki egyet!
A Gally Villa szép név.
Tudtam, hogy jó lesz itt, amikor beköltöztünk.
Egy ilyen nevű házban csakis csodás lehet.
Mikor költöztetek ide?
Még kicsi voltam.
- Van testvéred? - Egy bátyám.
Ő fantasztikus!
Olyan kedves és okos!
És mindenben ügyes.
De a legjobban rajzolni tud. Nézd, ez ő!
Néha én is próbálkozom.
Csodálatos képek vannak a fejemben,
de nem tudom őket megjeleníteni.
Tudod, hogy értem?
A bátyám rajzai viszont…
Mintha leugranának a papírról, és megelevenednének.
Remélem, megismered egyszer!
Az te vagy?
Rajzolni nem tudok, de korcsolyázni igen.
Gyere!
Hű!
Kár, hogy nem bírod a karácsonyt. Befejezhetnénk a díszítést.
Befejezhetnénk?
- Még nincs kész? - Dehogy!
Minden szobát ki kell díszíteni a plafonig!
Na jó, segítek egy picit.
Mesés! Gyere velem!
Az angyal a mosdóba megy.
- A mosdót is kidíszítitek? - Persze.
Ha vécé lennél, nem irigykednél, ha a nappali művészi díszítést kapna,
te meg még egy árva angyalkát vagy koszorút sem?
Szerintem egy vécé nem tud irigykedni.
De, főleg ők tudnak.
A fontos szerepükhöz képest alig törődnek velük.
Minden szobának vannak érzései.
Főleg itt, a Gally Villában.
- Ta-dá! - Azta!
Látod?
A koszorú a raktárba megy.
És hiába mész csak egy seprűért, akkor is eszedbe jut a karácsony.
Nahát! Eltűnt a szög.
Hozok újat.
A korcsolyád…
- Az… - Ugye milyen szép? Igazi műkorcsolya.
- Igen. Nagyon. - Mindjárt lesz mire felakasztani.
Parancsolj, vendég!
Gyakran főzöl?
Nagyon. Főleg kakaót.
Tejszínhab is kell.
Mindig hagyok reggelire is.
Hogyan? Te kakaót reggelizel?
Minden reggel.
- És szabad? - Szerinted?
Örülök neked.
Végig tudtam ám, hogy csak tréfáltál a karácsonnyal.
Akinek ilyen kedves szeme van, az nem utálhatja.
Hisz még a neved is karácsonyt jelent.
December 24-én születtem.
Ezért vagyok Julian.
Komolyan?
Karácsonyi Julian.
Kész csoda!
Biztos nagyon örültek a szüleid egy ilyen ajándéknak.
Igen. Apa kicsit bolondos.
Anya nagyon vicces sztorikat tud.
És olyan hangosan nevet, hogy az már szinte ciki.
De apa imádja a nevetését.
De manapság nem nevetnek sokat.
Miért nem?
Egy kicsit…
Olyan, mintha…
lecserélték volna őket
valakikre, akik hasonlítanak rájuk.
Nem lehet, hogy elfoglaltak a karácsony miatt? Az normális.
Nálunk semmilyen dísz nincs.
Még az adventi gyertyatartóban sincs gyertya.
Ez szörnyű.
Szerintem elfeledkeztek a karácsonyról.
Akkor juttasd eszükbe!
Én?
Igen.
Ki más?
Nézzük csak…
- Igen. - Ha megállsz, lehúzom a csizmádat.
Jól van.
Jé, Julian!
Adventi gyertyák!
Egy gyertya lobban, két gyertya, három
Egy gyertya, két gyertya, három Egy gyertya…
Megtaláltam a pincében.
- Aha. Szuper. - Le is pucoltam.
Nagyon ügyes vagy.
Van egy ötletem. Ha Júnó gyújthatná meg a negyedik gyertyát,
talán újra boldog lesz.
És akkor hazajön karácsonyra.
Szuper ötlet, Auguszta, de…
ez nem egészen így működik.
Nem egészen?
Nem.
Úgy értettem, hogy…
Auguszta…
Irány az ágy! Gyerünk!
Nem is vacsorázunk?
Hát, talán…
Julian, esetleg… csinálnál szendvicseket kettőtöknek?
Nemsokára jövök.
Semmi baj.
Segítség!
- Jövök! Várj! - Julian, segíts!
- Nekem nem megy! - Jövök már!
Itt vagyok!
Hála az égnek! Egyedül sosem sikerülne.
Gyerünk!
Egy, kettő, három!
- Ez az! - Folytassuk!
Tudtad, hogy minden hópihe más?
Erre sosem gondoltam.
Jó alaposan el kellene gondolkodnod rajta!
Végtelen sok hópihe van, és egyik sem egyforma.
Az tök jó.
Nézd! Egy frissen kinyílt rózsa!
Ez meg pókhálóra hasonlít.
Nézd! Fogaskerék.
És egy hatágú karácsonyi csillag.
Azt hiszem, ennyi elég lesz.
Mihez lesz elég?
Fogalmam sincs.
Csinálhatnánk persze szokványos hóembert is,
de azok olyan hétköznapiak.
Egy hóhölgy azért jóval ritkább.
Aha…
Vagy… egy idős néni!
Egy zsémbes, öreg néni.
Vagy egy vadóc unokatesó, vagy…
Egy nővér?
Igen! Egy hónővér!
Okos fiú vagy te, Julian! Én is mindig szerettem volna egy nővért.
Aha…
A szemét ide próbáld tenni!
Kezdd újra!
Valami még hiányzik. Várj csak!
Nézd csak! Egy fenyőág.
Egy nővér biztos örülne egy ilyen szép ajándéknak.
Igen.
Nagyon szép.
Igen.
Most már van nővérünk.
Valami baj van, Julian?
A nővérem…
Júnó…
idén nyáron meghalt.
Jaj…
Julian…
Pont a szülinapja előtt.
Tizenhat éves lett volna.
Szóval ez lesz az első karácsonyod nélküle.
Szereted a tükörtojást?
Ma megint egyedül vagy itthon?
Igen, vásárolni mentek.
Hedvig! Van ott valaki.
Egy öregember.
Hol van?
Ott állt, és a házat bámulta.
Tudod, ki ő?
Csak ugratsz.
Nem, esküszöm.
Van nagypapád, vagy ilyesmi?
Vagy egy öreg bácsikád?
Már rég meghaltak.
- De… - Felejtsd el az öreget!
Kimaradt a ketchup.
Kész az étel!
Jössz?
A ketchup a kedvencem.
Köszönöm. Boldog karácsonyt!
Szia!
Szia, John!
Végeztél?
- Az ajándékokkal? - Nem.
Nem. Nem egészen.
Anya és apa… hát…
Aha.
Sokat havazott.
Igen.
Viszont hógolyózáshoz tökéletes.
Igen.
Aha.
Akkor majd találkozunk.
Igen, gondolom.
- Szia! - Szia!
Hedvig!
Hedvig?
Odafent vagy?
Hedvig?
- Szia! - Szia!
- Az enyém? - Igen, a tiéd.
De még nincs karácsony.
Nem is karácsonyi ajándék. Tessék!
Nem túl nagy.
- Nem. - De puha.
Állítólag a puha ajándék unalmas, de…
szerintem nem. Egyik sem unalmas.
Már a csomagolástól is izgalmas.
Csak akkor derül ki, hogy unalmas-e, ha kibontjuk.
Tévedés azt állítani, hogy a puha ajándék unalmas.
Igen. Nyisd ki!
Olyan izgatott vagyok!
Csomagold már ki!
De akkor megtudom, mi van benne.
Az a lényeg.
- Nem leszek többé izgatott. - Nem, és…?
Nem érted?
Olyan izgalmas izgatottnak lenni!
Mintha a szívem korcsolyázna,
és addig pörögne, míg bele nem szédülök.
Nyisd már ki, légyszi!
Jó.
Nagyon szép csomagolópapír.
Fürdőruha!
Volt sárga és fekete is,
de mivel szereted a pirosat…
Julian! Köszönöm szépen!
És készen állsz?
Mármint mire?
Gondoltam, megtaníthatnálak úszni.
- Tessék? - Hisz az a legeslegnagyobb vágyad.
Jó. Miért ne?
Mit vigyek? Mi kell? Törölköző, úszósapka?
Összepakolok. Sietek, ahogy tudok!
Odakint megvárlak.
Bocs, hogy várnod kellett.
Még sosem voltam uszodában, nem tudtam, mit vigyek.
Mi az?
Megint az a vénember.
Mintha kulcsa lett volna a Gally Villához.
Biztos tudod, ki lehet.
Nem mondhatok el mindent, Julian.
De nem félsz, hogy itt ólálkodik a házatok körül?
Nem félek.
Attól nem.
- Elárulhatnád, hogy… - Ne faggass, kérlek!
Nem megyünk? Az uszodába indultunk.
Az is rajtad lesz?
Persze. Különben elsüllyedek.
De pont azt kell megtanulnod, hogy magadtól lebegj.
Erről szól az úszás.
Kicsit olyan…
nem is tudom… természetellenes.
Nem az.
Tök természetes.
Gyere, nem harap!
Az majd elválik.
Látod? Nem veszélyes.
Csinálj így!
Rajta! Hajlítsd be a térded!
Aztán vegyél nagy levegőt, és merülj a víz alá!
Nem! És ha víz kerül a tüdőmbe?
Ne lélegezz!
Buborékokat fújhatsz.
Gyerekjáték.
Láttad? Megcsináltam!
Megint sikerült!
- Ez az! Megy ez neked! - Igen!
Most használd a karodat is, ahogy mutattam!
Képes vagy rá.
Igen, sőt, fantasztikus leszek!
Úsztam!
Láttad, Julian?
Én, Hedvig Hansen, úsztam!
Tudok úszni!
Hedvig! Ne menj olyan messzire! Ott mély!
Gyere vissza!
Hedvig!
Jól vagy?
Ott álltál, amikor először megláttalak.
Az üveghez nyomtad az orrod…
Olyan voltál, mint egy malac.
Egy kedves malac.
Nem baj, ha ma nem sikerül.
Csak gyakorolnunk kell még. Míg úgy nem úszol, mint a hal.
Vagy egy delfin.
Igen.
Nem szabad feladni.
Nem adhatjuk fel.
Csak… az van, hogy…
Igen?
Nem igazán hiszem, hogy…
valaha is menni fog.
Miért nem?
Fura belegondolni, hogy a hó valójában víz.
Aha.
Nem különös,
hogy ami ilyen könnyű, puha és gyönyörű,
annyira hideg,
sötét és nehéz is tud lenni?
Igen, de a vízből aztán újra hó lehet, nem?
Csillagok, pókhálók, rózsák és…
Ez igaz.
Ez tényleg így van.
Okos fiú vagy te, Julian.
Aha.
Holnap csinálhatnánk olyasmit, amiben te vagy ügyes.
Például?
Elmehetnénk korcsolyázni.
- Korcsolyázni? - Aha, én béna vagyok benne.
Megtaníthatnál.
Hát, néhány trükkre megtaníthatlak.
Frissen sült krumplis lepény!
A mindenségit!
- A frászt hoztad rám! - Bocsánat.
Mit keresel itt? Eltévedtél?
Nem.
Vagy… talán egy kicsit.
- Eltévedtél, vagy sem? - Eltévedtem.
De… aztán arra gondoltam, hogy vehetnék pár karácsonyi képeslapot.
És magának sok van.
- Eltévedtél, és képeslapot akarsz? - Hát… igen.
Micsoda szerencse!
Nagy mázli.
Ezt a hülyeséget!
Oké…
Amúgy sem egyesével árulom őket.
És nem százat akarsz, mi?
Százat? Dehogy. Annyi nem kell.
Akkor én megyek.
Na jó, válassz egyet!
- Szabad? - Egyet.
Gyorsan, mielőtt meggondolom magam!
Igen, persze.
Köszönöm.
- Aztán neved van-e? - Igen. Julian.
Julian, aha.
Az enyém Henrik.
Na és kinek lesz?
Egy barátomnak, azt hiszem.
Szerinted melyik tetszene neki?
Ez nagyon tetszik.
Sok barátod van?
Nem.
Csak az az egy.
John… vagyis…
Volt ő, aztán lett egy másik.
De most azt hiszem, csak a másik van.
Egy-két jó barát többet ér száz rossznál.
De vigyáznod kell rájuk.
Igen.
Egyszer ismertem…
egy fiút, aki rád hasonlított.
A korához képest alacsony volt, és nem igazán tudott focizni.
Én sem tudok.
Tudod, mit csinált, amikor a többiek fociztak a szünetben?
- Nem. - Mindig bent ült, és rajzolt.
Az általános és a középiskola alatt végig.
Aztán végül ez lett a szakmája.
Az a fiú… maga volt!
Így van.
Azta! Biztos szereti a karácsonyt, ha ilyen jól rajzol.
Talán régen szerettem.
Csitt, Martha!
Martha?
Így hívom.
Minden valamirevaló gépnek jár név.
Meg kellene szereltetnem téged.
Én már láttam magát.
A Gally Villa előtt.
Van egy megrendelésem holnapra, ideje rákapcsolnom.
De… mit keresett ott?
- Kulcsa is volt. Miért nem ment be? - Maradj távol attól a háztól!
- De… - Menj innen! Menj!
Tűnés!
Szia! Kész vagy?
Szia!
Hoztam forró kakaót termoszban, mézeskalácsot és cukrozott mandulát.
Meg váltózoknit, ha elázna a lábunk,
és gyapjútakarót, ha fáznánk.
De hol a korcsolyád?
Nem emlékeztem, hol van.
A kamrában lóg.
Nem jutott eszembe.
- De… - Fánkot is hoztam.
Talán kezdjük azzal. Egészségesebb, mint a mézeskalács.
Megint találkoztam azzal az öreggel.
Henriknek hívják.
- És… - Előbb korcsolyázzunk!
- De nincs itt a korcsolyád. - Na és?
Aki igazán ügyes,
annak korcsolya nélkül is ugyanolyan jól megy.
Tessék!
Korcsolya nélkül is?
Természetesen. Nézd!
- Nem jössz ki a jégre? - Nem, jobb nekem itt.
Minden rendben lesz.
Próbálj meg ellazulni! És lélegezz!
Lélegzem!
Nem is. Visszatartod.
Ha nem lélegeznék, halott lennék.
Bár olyan egyszerű lenne!
Könnyebben menne, ha te is itt lennél!
Biztosíthatlak, hogy nem.
Neked kell egyensúlyt találnod.
Emeld fel a fejed!
- De látnom kell, hová lépek. - Nem, azt nézd, hová tartasz!
Ne azt, ahol vagy! Mindig a célt nézd!
Sikerül!
Előre nézz!
Julian, várj!
Ne olyan messzire!
Julian, várj! Ne olyan messze!
Mit gondoltál? Hogy elnyel a mélység?
Nem megyek sehová.
Jó, hogy hoztál takarót.
Jó bizony.
Tessék!
Nekem? De hisz már…
Henrik készítette.
Nagyon jól rajzol. Ugye milyen szép?
Igen.
- Nagyon. - Már nem tűnt olyan ijesztőnek.
Nem kell… Szeretnél még korcsolyázni, vagy haza kell menned?
Miért nem akarsz Henrikről beszélni?
Te sem mondhatsz el mindent.
Nekem nincsenek titkaim.
De.
Például a nővéredről egy árva szót sem mondtál.
De nem faggatózom.
Mesélek majd, ha készen állok rá. És te is, amikor neked jó.
És ha készen állok?
Most?
Igen, most.
Akkor 50 évig is hallgathatlak.
Júnó…
Hát…
Történt vele valami.
Nem emlékszem pontosan, mikor.
Talán amikor felső tagozatos lett.
Valahogy egyszer csak…
hallgatag és furcsa lett.
Megbetegedett?
Nem olyan rendes betegség volt, mint az influenza, vagy ilyesmi.
Csak…
nagyon szomorú volt.
Feküdt az ágyban a szobájában,
és egyre soványabb lett.
Túlságosan letört volt, hogy egyen.
Végül már iskolába sem járt.
Végül annyira lefogyott, hogy kórházba került.
De… az jó, nem?
Ott segítettek rajta.
Egyre és egyre soványabb lett,
aztán tüdőgyulladást kapott.
És egyszer csak meghalt.
Nem történhetett volna meg.
A kórházban is ezt mondták.
Anya és apa is ezt mondta.
De mégis megtörtént.
Jaj, Julian…
- Júnó milyen volt korábban? - Hogy érted?
Mielőtt szomorúvá vált volna.
Nem ismertem nála vidámabb embert.
Vicces volt.
Hogyhogy?
Nem is azért, amit mondott,
hanem ahogy mondta.
És a nevetése mindenkit magával ragadott.
Nagyon hangosan nevetett.
Kicsit heves is volt.
Harsány és vicces.
Vele az egész család harsánnyá és viccessé vált.
De…
amikor rémálmok gyötörtek,
és bemásztam mellé az ágyba,
akkor csak kedves volt.
Kedves és csendes.
Szerencsés vagy, hogy ilyen kedves nővéred lehetett.
Igen.
És ő is szerencsés veled.
Hogy érted?
A szívedben él.
És amíg a szívedben él, sosem tűnik el.
JÚNÓ
- Szia, drágám! - Szia!
Helló!
Jól telt a napod?
- Igen. - Igen?
Ez honnan került ide?
- Júnó albumából. - Júnó?
Miért tetted ide?
Ne vegyél ki dolgokat az albumból!
Az nem dolog, az Júnó.
Mondom, hogy ne nyúlj az albumhoz!
- Olyan nehéz megérteni? - Lina…
Nem bírom már, hogy minden rá emlékeztet.
Nem élhetünk úgy, hogy folyton rossz emlékek kísértenek.
De…
a legtöbb jó volt…
Júnóval.
- Vele szinte minden jó volt. - Ez igaz.
Ez igaz. Anya nem gondolta komolyan.
Tudod…
Júnó nem fog visszatérni, akkor sem, ha kitesszük a képeit.
- Tudom, hogy nem fog. - Igen.
Valahogy ki kell találnunk,
hogyan lépjünk tovább.
És ez úgy nem megy…
Úgy nem fog menni,
ha folyton azon rágódunk, ami volt.
Meg ami történt.
Érted, mire gondolok?
Talán.
Akkor jó.
Már alig vagy itthon.
És szerintem nem tesz jót,
hogy annyit vagy egyedül a sírnál.
Mert sosem megyünk együtt.
Ti nem akartok kijárni hozzá.
Tegyük el, Auguszta!
Julian?
Julian, várj!
Szia!
Hozzátok indultam.
Sok a hó.
Miért mindig az időjárással jössz?
A felnőttek beszélnek folyton az időjárásról.
Lehet.
Beszélhetnénk valami másról, légyszi?
Beszéljünk valami másról!
Tessék!
Köszi.
És boldog karácsonyt!
Nem lesz boldog.
Sosem lesz boldog a karácsony.
Haza kell mennem.
Szia, Julian!
Sokat gondoltam rád. És Júnóra.
Bár ismerhettem volna!
Nagyon vicces és kedves lehetett. Egy fantasztikus nővér.
Hogy nézett ki? Hasonlított rád?
Ő is úszott, vagy inkább valami mást szeretett?
Korcsolyázott, síelt… Ne, várj!
Rajzolt!
Valahogy az az érzésem, hogy jól rajzolt.
Folyton kérdezősködsz,
de a válaszokra már sosem szakítasz időt.
Nem.
A bátyám is mindig ezt mondta.
Rólam mindent tudni akarsz,
de magadról sosem mesélsz.
Pedig igyekszem.
Csak nem egyszerű.
Annyira nem lehet nehéz.
Miért vagy mindig egyedül?
Miért nem találkoztam még a családoddal?
És hogy érted, hogy „mondta”?
- Tessék? - A bátyád „mindig ezt mondta”.
Már nem mondja? Meghalt, vagy mi?
Rajtad a sor, hogy mesélj.
Nem tudok.
Akkor nem lehetünk barátok.
Mi?
Nem akarok a barátod lenni, ha nem mondasz el semmit.
De…
De muszáj. Szükségünk van egymásra!
Nem akarok olyan barátot, aki nem őszinte velem.
De nem érted. Nem erről van szó.
Neked minden olyan egyszerű.
Élsz abban a gyönyörű házban, iszod a kakaót, és jól érzed magad.
Én meg vacakul vagyok. Minden vacak.
Azt mondod, megoldhatom, de ez butaság.
Minden csak rosszabb lett. És nem vagy őszinte velem.
De ha elmondom, akkor…
Akkor mi?
Nem lehet.
Ne menj el!
Légy szíves!
Julian, kérlek, állj meg!
- Egyedül te… - Azt teszek, amit akarok.
- Már nem vagyunk barátok. - Ne…
Julian, ne menj el!
Julian!
Hedvig!
Hedvig?
Hedvig!
Jaj, gyerünk már!
Bocsánat! Hedvig, ne haragudj!
Kérlek, nyisd ki az ajtót! Hedvig!
Na, most megvagy! Gyere elő!
Julian?
Mi a fene? Mondtam, hogy ne gyere ide!
Bocsánat!
Ez az én házam. Semmi keresnivalód itt.
A maga háza?
De… nem itt lakik?
Nem. Sajnos már nem.
Miért nem?
A húgom valahogy kisajátította.
Mintha itt lenne a házban.
A húga?
Igen.
Hedvig.
A kishúgom.
Hedvig?
- Igen. - De…
Ő hol van most?
Meghalt.
Meghalt?
Szenteste előtt egy nappal, 50 évvel ezelőtt.
Az nem lehet.
Mi nem lehet? Volt egy húgom, aki meghalt.
Nem volt húga! Hazudik!
Julian!
„Olav Askeland”.
„Katrine Møller”.
„Jens Halvdan Larsen”.
Hedvig!
NYUGODJ BÉKÉBEN
HEDVIG HANSEN 1963. OKTÓBER 11. – 1974. DECEMBER 23.
Ne!
Szia!
- Nem tudsz aludni? - Nem.
A karácsonyon gondolkodom.
Igen?
Hogy Júnó nélkül nem lesz karácsonyunk.
Szerintem sem.
Nem fog visszajönni, ugye?
Nem. Nem fog.
Oké.
Szeretnél nálam aludni?
- Vagyis szeretnétek? - Igen.
Kívánj jó éjt a világ legjobb bátyjának, Teddy!
- Aludj csak! - Hová mész?
Elintézek valamit.
- Mit? - Ne kérdezősködj annyit!
Holnap szenteste. Lehetnek titkaim, nem?
- Szenteste? - Igen, szenteste.
Mégis lesz karácsony?
Tudod, sosem szabad feladni.
Nem adhatjuk fel.
Julian?
Szeretném a segítségét kérni.
Igen, persze.
Nem akartalak úgy megijeszteni…
Nagyon szomorú voltam, és…
Amikor rád találtam, én is megijedtem.
A padló korhadt. Beszakadhatott volna alattad. Érted?
De…
miért volt szomorú?
A Gally Villában kicsit mindig elönt a bánat.
Eszembe jut Hedvig, és hogy talán az én…
Micsoda?
Pontosan 50 éve történt.
Napra pontosan.
Együtt választottunk karácsonyfát.
Négyesben szerettük volna feldíszíteni.
Már csak ez volt hátra, amúgy minden szoba ünnepi díszben állt.
El sem tudod képzelni, milyen szép volt.
De, azt hiszem, el tudom.
Utána mi, gyerekek játszhattunk.
Anya és apa az utolsó ajándékokat intézték.
Akkoriban kijártunk a fjordra korcsolyázni.
Minden gyerek ott gyűlt össze.
A piros kabátja volt rajta.
Csak pörgött és pörgött, mint…
egy búgócsiga.
Jól korcsolyázott.
Nem akart olyan messzire menni.
Nem szokott így vagánykodni.
Csak megfeledkezett magáról.
Én meg…
valami mással foglalkoztam.
Kiabáltam, de nem hallott.
És aztán…
Beleesett egy lékbe.
Egy lyukba a jégen.
És nem tudott úszni?
Olyan gyorsan futottam, ahogy csak tudtam, de már késő volt.
Hadonászott a karjával…
aztán csak elmerült.
Hangtalanul.
Másnap találtunk rá, pár kilométerrel lejjebb.
Még mindig a lábán volt a korcsolyája.
Azóta nem ünnepeltem a karácsonyt.
Csak a képeslapokat készítem.
Évről évre.
De… nem a maga hibája volt.
Néha arra gondolok, hogy…
Hedvig haragszik rám.
Vagy csalódott bennem. És hogy ezért…
Ezért nem tud megbékélni a halállal.
Ezért nem képes nyugalomra lelni, és elhagyni…
Elhagyni ezt a világot.
Lehet, hogy csak…
túlságosan szereti az életet?
Szereti az életet?
Igen, lehet.
Igen, a húgom tényleg rendkívüli módon szerette az életet.
Okos fiú vagy te, Julian.
- Segítséget akartál kérni? - Igen.
JÚNÓ
- Ki az a Júnó? - A nővérem.
Ő is meghalt.
Drága Julian…
Nem véletlenül jártál a Gally Villában, igaz?
Hozd ide azt a doboz papírt!
A legjobb minőség.
Készítsük el a legszebb képeslapokat, amiket el tudsz képzelni!
- Ezt a képet! - Ezt.
- És azt is! - Igen.
- Ezen nagyon helyes. - Igen.
- Vedd le a cipődet! - Jó.
Hú, azta, de szép képeslapok!
Júnó-lapok! Karácsonyi lapok!
Kaphatok egyet? Julian, enyém lehet?
Hű, de szép!
És ez az enyém lehet, Julian?
Igen, persze.
És ez?
Tiéd lehet.
Nézd, anya! Ez Júnó! Júnó-díszek!
Mondjatok valamit!
Miért nem szólaltok meg?
Azt mondjátok, az idő meggyógyít.
De inkább csak elnémítja az embert.
Nem akarok többé színlelni.
Emlékezni akarok a szomorúságomra, Júnó hiányára.
De arra is, hogy ő milyen szomorú
és hogy milyen vidám volt.
Semmit sem akarok elfelejteni.
Júnó mindig itt lesz velünk.
Nem igaz, hogy a halottak csak úgy eltűnnek.
Itt vannak most is, ha őrizzük az emléküket.
Örökre itt maradnak.
Ezért többé ne várjunk arra, hogy ez el fog múlni!
Ne színleljük, hogy nem történt semmi! Nézegessük a képeit, és emlékezzünk rá!
Emlékeztek a furcsaságokra, amiket kitalált?
Emlékeztek rá, hogy táncolva járt,
és énekelve beszélt?
Emlékeztek a nevetésére?
Nem emlékeztek?
Én emlékszem, Julian.
- Emlékszem. - Persze hogy emlékszünk.
- Persze hogy emlékszünk, de… - Nem!
Nincs több „de”!
Így ünnepeljük a karácsonyt?
Így fogunk élni?
Júnó ezt biztos nem akarta volna.
- Hova mész? - Segítek egy barátomnak.
Hedvig!
Ne haragudj rám!
Még mindig szeretnék a barátod lenni.
Nem a te hibád.
De igen. Csúnya dolgokat mondtam.
Az én hibám, hogy itt maradtam.
Borzasztóan félek a haláltól.
Olyan jó volt élni!
Imádtam élni.
Igen…
Azt hittem, ha itt maradok az élők között,
akkor valamiképp tovább élhetek.
Tudod?
Azt hiszem.
Csak vártam és vártam, és…
Mielőtt te megjelentél, senki sem látott engem.
Senki sem hallott.
Kivéve a bátyámat.
Gyakran próbáltam kapcsolatba lépni vele.
Néha azt hiszem, sikerült is.
- Ami nagyon boldoggá tett. - De…
őt elszomorította.
Ne… Azt nem akartam.
Magát okolja azért…
ami veled történt.
Én feledkeztem meg magamról. Túl jól éreztem magam.
Azt hiszi, haragszol rá.
És ezért vagy még mindig itt.
De ez nem igaz.
Akkor tovább kell lépned.
Tényleg ezt akarod?
De azt hiszem, így a legjobb.
Gyere!
Menjünk együtt!
Nem muszáj elmennem.
Nem kötelező. Semmi nem kényszerít.
Maradhatok még egy kicsit.
Legalább holnapig.
Vagy karácsonyig.
Nem igaz?
Elmehetünk a Gally Villába kakaót inni.
Utoljára.
Nem? Légy szíves!
Már nem látom úgy a Gally Villát.
Olyannak, amilyen volt.
És nemsokára… már téged sem foglak látni.
És akkor megint egyedül maradsz.
Én csak…
nem akarok teljesen eltűnni.
Nem fogsz eltűnni.
Mindig a szívemben élsz majd, Júnóval együtt.
Rettentően fogsz hiányozni.
- Mindig gondolj rám, ha esik a hó! - Úgy lesz.
Te vagy a hónővérem.
Igen. Az vagyok.
Szia, hónővér! Még találkozunk.
Találkozunk.
- Ez csillámos. - Igen.
- Na és ez? - Igen.
Az? Aha.
- Igen, rajta! Akaszd fel azt is! - Jó.
- Mondjuk ide? - Igen.
Fogd! És ezt is.
- Olyan cuki! - Igen, nagyon cuki.
Azta!
Boldog szülinapot és boldog karácsonyt!
Boldog szülinapot, drága kisfiunk!
És boldog karácsonyt, drága szülinaposunk!
- Fogd meg, Auguszta! Ezt is! - Tessék… Pillanat!
- Ne! - Nagyszerű. Boldog szülinapot!
- Hideg van kint. - Tessék!
Alig várom már, hogy Julian énekeljen!
Csodás lesz.
Nincs ott.
Nem tudom, hol a másik cipőm.
- A szekrényben, Erik. A szekrényben. - Itt?
Igen.
Pedig itt is kerestem az előbb.
Megvan.
- Meg. - Segíts a csokornyakkendővel!
Sosem tanulod meg.
Miért kell a nyakamon lennie?
- Jól nézek ki? - Igen.
Remek.
BOLDOG SZÜLINAPOT! REMÉLEM, JÓ HÓGOLYÓZÓS HÓ ESIK MAJD.
Igen. Sietnünk kell.
Mint hópihék a szélben
Fel és alá szállok én
Ha rám nézel, érzem
Hogy szívem ragyog
Hisz hozzád közel vagyok már
Már
Néztük. Láttál minket?
Igen?
Szia!
- Szia! - Havazik.
Aha.
Jó sok. Tök jó hógolyózós hó.
Az időjárásról beszélsz?
Azt hiszem.
- Hógolyócsata! - Igen!
Hedvignek igaza volt.
Egész életemben bántam volna, ha nem kötünk barátságot.
- Ezt visszakapod! - Még ha el is veszítettem.
Na jó!
Megtanított rá, hogy semmi sem tűnik el teljesen.
A hóból víz lesz.
És a víz könnyekké válhat…
vagy hóvá.
És ha valakit nagyon-nagyon szeretünk,
sosem tűnik el teljesen.
- Boldog karácsonyt! - Boldog karácsonyt!
Rád nézek egyszer még
Csak egy tánc, s itt a vég
Csillagos, fényes ég
Megőrzöm azt, ami szép
Búcsúzom, elindulok
Vigasztal, amit tudok
Ez a világ rendje már rég
Megőrzöm azt, ami szép
Adok egy képet Hogy emlékezz majd rám, ha látsz
Én soha téged nem feledlek
Vessen a sors bárhová
Érzed majd, ha szíved
Felragyog
Hisz hozzád közel vagyok
Már
Az emlékek pillanatok
Mint hópihék az arcodon
Aláhullok oly szabadon
Örökké a részed vagyok
Őrizz egy képet Hogy emlékezz majd rám, ha látsz
Én soha téged nem feledlek
Vessen a sors bárhová
Érzed majd, ha szíved
Felragyog
Hisz hozzád közel vagyok
Már
Én soha téged nem feledlek
Igen, vessen a sors bárhová
Igen, lesz veled egy hű barát
Bizony, éld életed álmodón
S találkozunk egy napon
Igen, vessen a sors bárhová
Igen, lesz veled egy hű barát
Bizony, éld életed álmodón
S találkozunk egy napon
Igen, vessen a sors bárhová
Igen, lesz veled egy hű barát
Bizony, éld életed álmodón
S találkozunk egy napon
A feliratot fordította: Marik Gábor