Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
[lyd av krystaller som klirrer]
[gutt] Nå skal jeg fortelle deg om Hedvig.
Den rareste og gladeste jenta du kan tenke deg.
Om hvordan hun ble min beste venn.
Og hvordan jeg mistet henne.
[storslått instrumentalmusikk med strykere]
♪ Der ingen har gått før ♪
♪ Se noen som du kjenner ♪
♪ Som får deg til å le ♪
♪ Noen du har savnet lenge ♪
♪ En som får deg til å se ♪
♪ Et håp du har forlatt ♪
[dirigenten] Ja! Kom igjen! Kom igjen, dere!
♪ Et lys når det er natt ♪
[gutt] Og så skal jeg fortelle om den gangen jeg gruet meg til jul.
Da jeg trodde at jeg aldri kunne bli glad igjen.
♪ Svever rundt og daler ned ♪
Det var den første julen uten Juni.
♪ Jeg kjenner at jeg lever ♪
Storesøsteren min.
♪ Når du ser på meg ♪
♪ Jeg vil alltid være nær ♪
[dirigenten] Fokus!
♪ Nær ♪
[gutt] Snøballkrig!
♪ Svever rundt og daler ned ♪
Fulltreffer!
♪ Jeg kjenner at jeg lever ♪
Er du med?
♪ Når du ser på meg ♪
Jeg orker ikke.
♪ Og jeg vil alltid være nær ♪
-Det snør. -Hm?
Ja.
Det snødde enda mer i går.
-Gjorde det? -Ja.
[det blir helt stille, lyd av den svake vinden som suser]
Men…
Ha det.
[svake, vare toner]
[klangfullt pianospill]
[mann] Gløgg til salgs, kom og kjøp!
Gløgg til salgs!
[en sart kvinnestemme synger myke toner]
Sitter du her alene igjen?
Ja.
-Mamma og pappa har det veldig travelt. -Ja, den kan være travel, den julestria.
Ja, veldig.
[strykere bygger seg opp rundt en nesten dirrende tone]
[verden høres fra under vann, det rumler dypt når han treffer vannet]
[han puster tungt]
[mannen roper i korte støt]
[lyden fra omverdenen høres vekselvis over og under vann]
[klokkespill]
[jenta ler utenfor]
Der er du! Endelig! Jeg trodde aldri du skulle komme ut.
Kjenner jeg deg, egentlig?
Nei.
Du har rett. Så uhøflig jeg er.
Jeg heter Hedvig. Nei, vent.
Jeg må jo presentere meg ordentlig med mitt hele og fulle navn.
Jeg heter Hedvig Hansen.
Nå skulle jeg ønske jeg kunne si at det var
Hedvig Victoria Johanna Rosendahl Ekelund eller noe sånt,
men da hadde det vært løgn, og å lyve, det skal man jo sjølsagt ikke.
Det er en ære!
[mediterende strenge- og harpespill med klirrende klokker]
-Og du? -Hm?
Har du et navn?
Åh, ja. Julian.
Hei. Du aner ikke hvor ualminnelig hjerte- skjærende glad jeg er for å møte deg.
La oss gå!
[Hedvig] Så fort du svømmer! Også så langt!
Frem og tilbake og frem og tilbake. Jeg kom helt ut av tellingen, jeg.
Du er en fantastisk svømmer. Hvordan har du lært deg det? Øver du ofte?
Ja. Ganske.
Det ser vidunderlig ut å bare kunne suse gjennom vannet som en fisk.
Eller en hai.
Eller en hoppende glad delfin. Jeg elsker delfiner. Gjør ikke du?
-Jo. -Det er som om de smiler hele tiden.
Sikkert fordi de er så glad for å kunne svømme.
-Tror ikke du? -Kanskje.
Vet du hvor heldig du er som svømmer så fantastisk bra?
Jeg har ikke tenkt så mye på det.
Det bør du tenke nøye og ettertrykkelig ordentlig på.
-Og du, da? Kan du ikke svømme? -Nei.
Men mitt største ønske i hele universet, det er å lære meg å kunne svømme.
-Kanskje jeg skal ønske meg det til jul! -Det var lurt.
Tror jeg ville ha blitt et mer helt menneske hvis jeg kunne svømme.
Du ser ganske hel ut for meg, hvis det er en trøst.
Det der… Det er det morsomste jeg har hørt på veldig lenge.
[begge ler]
[Hedvig] Se deg omkring!
Syns ikke du det er så vakkert at hjertet skal briste,
og hjernen din eksplodere? Jeg simpelthen elsker julen!
Jeg vet ikke, jeg. Bryr meg ikke så mye.
-Hva? -Jeg bryr meg ikke om julen.
-Du er virkelig helt usedvanlig morsom. -Nei, det er sant.
Men alle barn elsker julen.
Ikke jeg.
Vet du hva? Jeg tror kanskje du svømmer for mye, jeg.
Alt det vannet har oversvømt hjernen din.
Jeg kan iallfall svømme. Hvorfor lærer du deg ikke å svømme selv,
hvis du er så innmari opptatt av det?
-Det har du ikke noe som helst med. -Samme for meg. Jeg må hjem.
-Greit. Som om jeg overhodet bryr meg! -Jeg synes du snakker for mye uansett.
Og du er sur som en stum liten sumpskilpadde.
-Sumpskilpadde? -Ja, og de stinker!
Adjø! Og farvel. For godt!
Julian, vent! Det var ikke meningen. Unnskyld.
Unnskyld.
-Jeg tenkte kanskje vi kunne bli venner. -Særlig.
Det høres antagelig veldig underlig ut,
men jeg tror vi kommer til å angre forferdelig voldsomt begge to
hvis vi ikke blir venner. Vi kommer til å ønske det ugjort resten av vår levetid
hvis vi forlater hverandre nå.
Så i stedet for å gå våre separate veier,
tenkte jeg at kanskje du kunne bli med meg hjem.
Det er ikke langt. Fjordveien 2. Rett forbi kaien.
Jeg har pepperkaker og kakao.
Og familien min har pynta så fint til jul at du kommer til å elske det.
[var instrumentalmusikk]
Ikke gå, vær så snill.
-Hei. -Hei, du.
Julian, blir du med og leker? Alle figurene mine har vondt i magen.
Det er veldig alvorlig, og du må være sykepleieren.
-Oi. -Nå skal vi spise middag, dere.
-Fiskekaker. -Som vanlig.
-Godt å se deg, vennen. -Ja.
-Har du hatt en fin dag, Julian? -Ja. Har dere hatt det fint, da?
-Ja… si det. Absolutt. -Jo.
Ja.
Så tenner vi et lys i kveld, vi tenner det for glede
Det står og skinner for seg selv, og oss som er til stede
Ikke lek med maten din, Augusta.
Så tenner vi to lys i kveld, to lys for håp og glede
[mor] Det er mye snø nå.
Ja… Ja.
-Vi må få måkt… -Hvor er egentlig lysestaken?
Lysestaken?
Adventsstaken. Det er fjerde søndag i advent i morgen.
-Å ja. -Og bare fem dager til jul.
Bare fem dager? Hurra, bare fem dager! Fem dager til jul!
Jeg skal ta fatt på den måkingen, jeg.
Ja.
[far] Mamma er bare… Ja, hun er…
Vi må bare ta tida litt til hjelp.
-Det går ikke. -De får ikke sove, de heller.
Hvis alle dem skal oppi her, så får ingen av oss sove.
Kom igjen.
[søster] Sov godt, vennene mine.
Hva betyr egentlig det som pappa sa?
-Hva da? -Hva hjelper tiden for?
-Jeg vet ikke helt. -Hjelper det Juni?
Jeg vet ikke.
Kan tiden få Juni til å slutte å være død?
Jeg vet ikke, Augusta. Tror ikke det.
[sarte, vare toner]
[hindi] Sov nå, lillesøster.
[en kvinnestemme nynner varsomt]
[jentas latter høres svakt]
Fjordveien… Ja.
[vinden uler]
Wow!
Du kom!
Eh… Jeg gjorde visst det.
Kom inn, min kjære venn Julian.
Velkommen til Villa Kvisten!
[storslått musikk med strykere og klokkespill]
-Har huset ditt navn? -Ja.
Alle hus med respekt for seg selv bør ha et navn.
Har ikke ditt hus noe navn?
Da må du si til foreldrene dine at dere må finne et snarest!
Villa Kvisten er så fint. Jeg visste med én gang at jeg kom til å trives her.
Et hus med et slikt navn er garantert et fint sted å bo.
-Når flyttet dere hit? -Da jeg var liten.
-Har du en bror? -En storebror. Han er helt fantastisk.
Så snill og klok. Og flink til alt mulig.
Men aller mest til å tegne. Se. Det her er ham.
Av og til forsøker jeg også.
Jeg har de vidunderligste bilder i hodet, men så klarer jeg bare ikke å få dem ut.
Forstår du hva jeg mener? Mens tegningene til broren min…
Det er som om de ville hoppe ut av papiret og bli levende.
-Håper virkelig du får møte ham en dag. -Er det deg?
Jeg kan kanskje ikke tegne, men skøyter er jeg god på. Kom!
Wow!
Synd du ikke bryr deg om julen. Ellers kunne du hjulpet meg å pynte ferdig.
Pynte ferdig?
-Er det ikke ferdig? -Langt ifra.
Det er viktig å pynte øverst til nederst i hvert eneste rom.
-Jeg kan hjelpe deg litt, da. -Fabelaktig. Følg meg.
Engelen skal på do.
-Pynter dere på do også? -Klart det.
Ville ikke du som do blitt misunnelig
hvis stuen var dekorert etter alle kunstenes regler,
og du ikke fikk så mye som en engel eller julekrans?
Jeg tror ikke akkurat en do kan være misunnelig.
Å jo, særlig doer.
De får altfor lite oppmerksomhet med tanke på den viktige jobben de gjør.
Rom har følelser, vet du. Hvert eneste et. Spesielt her på Villa Kvisten.
-Ta-da! -Wow!
Ser du?
Kransen skal på kottet.
Selv om man bare gjør noe kjedelig som å hente bøtte eller kost,
må man ikke glemme jula.
Oi. Spikeren er borte.
Vent, så går jeg og henter en ny.
[lyd av noe som klirrer]
[en dramatisk, illevarslende tone bygger seg opp]
[Julian gisper]
[musikken blir høyere og mer dramatisk]
-Hei! -Å.
-Skøytene dine… De… -Er de ikke fine? Ekte danseskøyter.
-Jo… veldig. -Se så. Nå skal du få noe å henge på.
Vær så god, min ærede gjest.
-Lager du mat ofte? -Hele tiden. Spesielt varm sjokolade.
Jeg trenger krem.
-Jeg lager alltid litt ekstra til frokost. -Hæ? Har du kakao til frokost?
Hver morgen.
-Får du lov til det, da? -Hva tror du?
Jeg er så glad for at du er her.
Jeg visste det egentlig hele tiden, at du bare tullet om det med julen.
Ingen som har så snille øyne som deg, kan hate julen.
-I hvert fall ikke når de heter Julian. -Jeg har bursdag på julaften.
-Det er derfor jeg heter Julian. -Er det virkelig sant?
Julian julegutt. Det er som et mirakel.
Foreldrene dine må være fantastiske mennesker,
som har funnet på noe så fint.
Ja. Pappa er litt sprø.
Mamma forteller skikkelig morsomme historier.
Og så ler hun så høyt at hun nesten blir flau.
Men pappa sier at han elsker den latteren.
-Men nå for tiden ler de ikke så mye, da. -Å?
Hvorfor ikke?
[Julian puster tungt]
De har blitt litt…
Det er akkurat som om
de har blitt byttet ut med noen figurer som ligner på dem.
Kanskje de bare har det litt travelt nå før jul? Det er vanlig, det.
Vi har ikke noe pynt i det hele tatt. Ikke engang lys i adventsstaken.
-Det er det verste jeg har hørt. -Jeg tror de har glemt at det er jul.
Da må du minne dem på det.
Jeg?
Ja. Hvem andre?
[munter instrumentalmusikk]
[Hedvig ler]
[myk, drømmende musikk]
[far] Sånn, skal vi se…
-Ja. -Stå her, så skal jeg ta av deg støvlene.
Sånn, ja.
Å, Julian! Adventslys!
Vi tenner ett lys, og to lys, og tre lys
Ett lys, og to lys, og tre lys. Ett lys…
Jeg fant den i kjellerboden.
-[far] Ja, så… Så bra. -Jeg har pusset den også.
Så flink du har vært.
Jeg har en idé. Hvis vi sier at Juni kan få tenne det fjerde lyset,
så blir hun kanskje glad igjen.
Og så kommer hun hjem til jul.
Eh…
Det er en kjempefin idé, Augusta, men… Det er ikke helt sånn det er.
-Ikke helt sånn? -Nei.
Det jeg mente å si, er…
Augusta… Det er leggetid. Kom igjen.
-Men skal vi ikke ha kvelds? -Ja, kanskje…
Julian, kanskje du kan… Kan du smøre noen skiver til dere?
Hm? Så kommer jeg snart.
[Augusta] Det går bra.
[Hedvig] Hjelp!
-Jeg kommer! Vent! -Julian, du må hjelpe meg!
-Jeg klarer det ikke! -Jeg kommer!
Jeg er her!
Takk og lov! Jeg klarer aldri å gjøre det her alene.
Kom igjen.
En, to, tre!
-Ja! -La oss fortsette!
Visste du at hvert eneste snøfnugg er forskjellig fra hverandre?
-Jeg har ikke tenkt så mye på det. -Det bør du tenke godt og grundig over.
En uendelighet av snøfnugg og ingen er like.
[Julian] Det er ganske kult.
Se! En nyutsprunget rose!
Og det her ligner et spindelvev.
Se! Et tannhjul. Og en sekskantet julestjerne.
[lyd av vindpust]
-Jeg antar at det holder. -Holder til hva da, forresten?
Nei, du, det vet jeg ikke.
Vi kan jo tross alt lage vanlig snømann, men en snømann er så vanlig.
En snødame er tross alt mye mer uvanlig.
Jo…
Eller… En gammel tante! En sur, gammel tante.
Eller en vill fetter, eller…
En søster?
Ja! En snøsøster!
Du er ikke så dum du, Julian.
Jeg har alltid ønsket meg en storesøster også.
Ja…
Du må prøve å lage øynene her.
Lage dem på nytt.
Det er noe som mangler. Vent litt.
Se her. Det er juleroser.
Tror ikke du at en sånn storesøster ønsker seg roser til jul?
Jo.
-Så vakker. -Ja.
Nå har vi en storesøster.
[vare toner og nynning]
Er det noe, Julian?
Storesøsteren min… Juni…
Hun… døde… i sommer.
Å…
Julian…
Rett før bursdagen hennes.
Hun skulle fylle 16.
Så dette blir din første jul uten henne.
[dempet, melankolsk fiolinspill]
Liker du speilegg?
Er du hjemme alene i dag også?
Ja, de har dratt for å handle.
[illevarslende, hule toner]
Hedvig. Det er noen her. En gammel mann.
[Hedvig] Hvor er han?
Han… sto der borte og stirra på huset.
Vet du hvem han er?
-Du bare tuller, du. -Nei, jeg lover.
Har du en bestefar eller noe? Eller en gammel onkel?
Alle er døde for lengst.
-Men… -Glem den gamle mannen nå.
Oi, jeg glemte ketsjup.
[Hedvig nynner]
Maten er klar!
Kommer du?
Ketsjup er det beste jeg vet.
[kvinne] Takk. God jul.
-Hei! -Hei, John.
-Er du ferdig? -Hm?
-Med gavene? -Nei.
Nei. Ikke helt. Mamma og pappa, de…
Ja.
Det har snødd mye.
Ja.
Men det er fin snøballsnø, da.
Ja.
-Eh… Vi ses vel senere. -Ja. Vi gjør vel det.
-Ha det. -Ha det.
[mann] Vi har nydelige julenek.
[strykere]
[drivende, varm instrumentalmusikk]
Hedvig!
Hedvig?
Er du der oppe?
Hedvig?
-Hei. -Hei!
-Til meg? -Ja, til deg.
Men det er ikke jul ennå.
Det er ikke julegave heller, da. Ta den.
Den er ikke så stor.
-Nei. -Men den er myk.
Noen sier at myke pakker er kjedelige, men…
Det er ikke jeg enig i. Ingen pakker er kjedelige.
Bare at noe er pakket inn gjør det spennende.
Når det er åpnet, ser man om det er kjedelig eller ikke.
Derfor blir det helt feil å si at myke pakker er kjedelige.
-Ja da, ja da. Åpne nå. -Jeg er bare så spent.
Bare å pakke opp.
Men når jeg gjør det, så finner jeg ut av hva det er.
Det er liksom meningen.
-Og da er jeg ikke spent lenger. -Nei, og…?
Skjønner du ikke? Det er så spennende å være spent.
Det er som om hjertet står på skøyter
og snurrer rundt og rundt til jeg blir helt svimmel.
Kan du åpne, eller?
Ja.
Veldig fint papir også.
En badedrakt!
De hadde gul og svart også, men jeg har sett at du liker rød, så…
Julian! Tusen, tusen takk!
[varm instrumentalmusikk]
Er du klar, da?
-Klar for hva da? -Jeg tenkte å lære deg å svømme.
-Hva? -Det var jo det du ønsket deg mest.
Ja. Hvorfor ikke?
Hva må jeg ha med? Hva trenger jeg? Badehåndkle, badehette?
Jeg løper og pakker. Jeg skal skynde meg alt jeg kan!
Jeg venter på deg utenfor.
[en kvinnestemme nynner ettertenksomt]
[noe klirrer]
[skummel musikk]
[skrittene kommer nærmere og porten åpnes]
[Julian gisper]
Bø!
[Hedvig ler]
Beklager at det tok så lang tid.
Jeg har aldri vært i en svømmehall før, så jeg visste ikke helt hva jeg trengte.
Er… Hva er det?
Han… gamle mannen igjen.
Det så ut som han hadde nøkkel til Villa Kvisten.
Du må jo vite hvem han er?
Julian, det er ikke alt jeg kan fortelle deg.
Men blir du ikke redd når han sniker rundt huset ditt sånn der?
Jeg er ikke redd.
Ikke for det.
-Kan du ikke bare fortelle meg… -Ikke spør mer, vær så snill.
Kan vi gå nå? Vi skulle jo til svømmehallen.
Skal du ha på deg den der?
Selvfølgelig. Ellers synker jeg.
Det er jo det du skal lære. Å flyte helt av deg selv.
Det er liksom det som er å svømme.
Det virker bare litt…
-Jeg vet ikke… Naturstridig? -Det er ikke det.
Helt naturlig.
Kom igjen, det biter ikke.
Vi får se på det.
Ser du? Det er ikke noe farlig.
Gjør sånn…
Kom igjen. Bare bøy knærne.
Så kan du trekke pusten og dukke helt under.
-Nei! Hva hvis jeg får vann i lungene? -Du skal ikke puste inn.
-Å. -Men du kan godt lage bobler.
Lett som en fjert.
Så du? Jeg klarte det!
[var, undrende musikk]
Jeg klarte det igjen!
-Bra! Du får det til! -Ja!
Og så legger du til armene, som jeg viste deg i sted.
-Du kommer til å klare det. -Ja, jeg skal klare det helt fantastisk!
[Julian humrer]
Jeg svømte! Så du det, Julian?
Jeg, Hedvig Hansen, jeg svømte! Jeg kan svømme!
[Hedvig ler]
Hedvig! Ikke så langt ut! Det er dypt.
Kom tilbake!
Hedvig!
[dramatisk musikk]
Hedvig!
Går det bra?
Der sto du første gang jeg så deg.
Nesen din var presset mot glasset sånn her…
Du så ut som en gris.
En snill gris.
Det er ikke så farlig om du ikke klarer det i dag.
Vi må bare øve litt mer. Til du svømmer som en fisk.
Eller en delfin.
Ja. Det gjelder å ikke gi seg.
Man må ikke gi seg.
Det er… bare det at…
Ja?
Jeg… er ikke helt sikker på om jeg noensinne kommer til å klare det.
Hvorfor det?
-Tenk at snø egentlig bare er vann. -M-m.
Er det ikke rart å tenke på at noe så lett, mykt og vakkert
kan bli så kaldt og mørkt og vanskelig?
Jo, men vann kan vel bli til snø igjen også?
Til stjerner, spindelvev, roser og…
Det er sant. Det er faktisk helt sant.
-Du er ikke så dum du, Julian. -Nei.
Kanskje vi kan gjøre noe du er god på i morgen?
-Hva da? -Vi kan stå på skøyter.
-Skøyter? -Ja, jeg er helt elendig på skøyter.
Du kan lære meg.
Jeg kan vel lære deg ett og annet triks, da.
[kvinne] Helt nybakte lefser.
[illevarslende musikk]
[høylytt banking]
[hjerteslag høres oppå musikken]
-[mann] Neimen i svarte! -Oi.
Du skremmer vannet av folk, gutt!
-Unnskyld. -Hva gjør du her? Har du gått deg bort?
Nei. Eller… Kanskje litt.
-Har du eller ikke gått deg bort? -Jeg har gått meg bort.
Men… Så da tenkte jeg at jeg kunne kjøpe noen kort.
Noen julekort.
Og det har du jo mange av.
-Du gikk deg bort og skal kjøpe julekort? -Eh… Ja.
-Snakk om flaks. -Kjempeflaks.
Det er det dummeste jeg har hørt.
OK…
Uansett… jeg selger ikke enkeltvis. Du trenger kanskje ikke hundre stykker?
Hundre? Nei. Det trenger jeg i hvert fall ikke.
Jeg får vel gå, da.
Greit. Du får vel velge deg et, da.
-Kan jeg? -Ett kort.
-Skynd deg, nå. Før jeg ombestemmer meg. -Ja, selvfølgelig.
Takk.
-Du har kanskje et navn? -Julian, heter jeg.
Julian, ja ha. Henrik, heter jeg.
Hvem skal du gi det til, da?
En venn, tror jeg.
Hvilket kort tror du vennen din vil like, da?
Jeg… liker dette veldig godt.
Har du mange venner?
Nei. Bare den ene.
John… eller…
Jeg hadde ham, så fikk jeg en til. Men nå tror jeg at jeg bare har den andre.
En eller to gode venner er jo bedre enn hundre dårlige.
Men da gjelder det å ta vare på dem.
Ja.
Jeg kjente en gang en…
…gutt jeg, som lignet på deg.
Han var litt liten for alderen og ikke spesielt god i fotball.
Hm. Det er ikke jeg heller.
Vet du hva han gjorde da de andre var ute og lekte i friminuttene?
-Nei. -Han satt inne og tegnet hele tiden.
Han tegnet seg gjennom barneskolen og ungdomsskolen.
Til slutt så lagde han seg en jobb ut av det.
-Den gutten… Det var deg! -Stemmer det, gitt.
Wow! Du må være så glad i julen når du kan tegne sånn.
Ja, jeg var kanskje det en gang.
Hold tåta da, Martha.
Martha?
Å?
Ja, jeg kaller henne det.
Alle maskiner med respekt for seg selv, må ha et navn.
Jeg må nok se å få deg reparert igjen.
Jeg har sett deg før.
Utenfor Villa Kvisten.
Jeg har en leveranse i morgen tidlig, så jeg er nødt til å sette opp farten.
Men… Hvorfor var du der?
Du hadde nøklene til Villa Kvisten. Hvorfor gikk du ikke inn?
Hold deg unna det huset!
-Men… -Gå nå! Gå!
Gå!
[dramatisk, intens musikk]
Hei! Er du klar?
Hei!
Jeg har med kakao på termos, pepperkaker og brente mandler.
Ekstrasokker i tilfelle vi blir våte og ulltepper i tilfelle vi blir kalde.
Men hvor er skøytene dine?
-Jeg husket ikke hvor de var. -De henger i kottet.
Det var akkurat det jeg ikke husket.
-Men… -Å! Jeg har med smultringer også.
Kanskje vi skal begynne med det. Det er mye sunnere enn pepperkaker.
Jeg møtte han gamle mannen igjen.
Han heter Henrik.
-Han… -Men først må vi stå på skøyter.
-Men du har jo ikke skøytene dine. -Hvilken rolle spiller det?
En ordentlig god skøyteløper er like god med eller uten skøyter på beina.
-Her. -God på skøyter uten skøyter?
Selvfølgelig. Se nå.
-Kan du ikke bli med ut på isen? -Nei, det er best at jeg blir her.
Det kommer til å gå helt fint.
-Du må prøve å slappe av. Husk å puste. -Jeg puster jo!
Nei. Du holder pusten.
Hvis jeg ikke hadde pustet, så hadde jeg vært død.
Hadde det bare vært så lett.
Det hadde vært lettere om du var her ute.
Det kan jeg forsikre om at det ikke hadde vært.
Du må finne din egen balanse. Opp med hodet!
-Men jeg må jo se hvor jeg går. -Nei, du må se hvor du skal!
Ikke hvor du er. Alltid dit du skal.
-Jeg klarer det! -Se fremover! Fremover, fremover.
[isen knaker]
[illevarslende toner]
Julian, vent!
Ikke så langt ut! Vent!
Julian, vent! Ikke så langt ut!
Hva trodde du egentlig? At jeg skulle forsvinne på dypet?
Jeg skal ikke noe sted.
-Det var bra du tok med pledd. -Ja, det var det.
-Vær så god. -Til meg? Jeg har jo allerede fått…
Det er Henrik som har laget det.
Han er så flink til å tegne. Er det ikke fint?
Jo.
-Veldig. -Han… virka ikke så skummel lenger.
Må du… Vil du skøyte mer, eller må du komme deg hjem?
Hvorfor vil du ikke snakke om Henrik?
Det er ikke alt du vil fortelle meg heller.
Jeg har ingen hemmeligheter.
Jo.
Du har for eksempel ikke sagt noen ting om storesøsteren din for eksempel.
Men jeg maser ikke likevel.
Jeg kan fortelle deg når jeg er klar. Så kan du fortelle meg når du er klar.
Hvis jeg er klar, da?
-Nå? -Ja, nå.
Ja, da kan jeg sitte her i femti år og høre på deg.
Juni… Hun…
Det skjedde liksom noe med henne. Jeg husker ikke akkurat når det var.
Kanskje da hun begynte på ungdomsskolen.
Hun ble plutselig bare så… stille og annerledes.
Ble hun syk?
Det var i hvert fall ikke sånn barnesykdom som influensa eller noe.
Hun… var bare så trist.
Og lå på rommet sitt… og ble tynnere og tynnere.
Hun var liksom for trist til å spise også.
Hun sluttet til og med å gå på skolen.
Så ble hun så tynn at hun ble lagt inn på sykehuset.
Men… det var vel bra? Da fikk hun jo hjelp.
Hun ble bare enda tynnere og tynnere, og fikk lungebetennelse.
Så døde hun bare.
Alle sa at det ikke skulle skje. Sykehuset sa at det ikke skulle skje.
Mamma og pappa sa at det ikke skulle skje.
Men det skjedde likevel.
Å, Julian…
-Hvordan var hun før, egentlig? -Hva mener du?
Hvordan var Juni før hun ble trist?
Hun var den gladeste jeg kjente. Skikkelig morsom.
Hvordan da?
Det var ikke akkurat hva hun sa,
men at det var hun som sa det, hvis du skjønner?
Når Juni lo, så måtte alle le.
Hun lo sånn skikkelig høyt.
Og så var hun litt vill av seg. Vill og morsom.
Hele familien vår ble litt vill og morsom når hun var der.
Men… når jeg hadde mareritt om natten
og krøp opp i senga til henne, så var hun bare snill.
Snill og helt stille.
Så heldig du er som har hatt en så fin storesøster.
Ja.
Og så heldig hun er som har deg.
Hva mener du med det?
Hun bor jo i hjertet ditt.
Så lenge hun bor i hjertet ditt, så blir hun aldri borte.
[varm, melankolsk instrumentalmusikk]
[var nynning over musikken]
-Hei, vennen. -Hei.
Hei, du. Har det gått fint i dag?
-Ja. -Ja.
Hvor kommer det fra?
-Fra albumet til Juni. -Juni?
Hvorfor henger det her?
Jeg vil ikke at du skal fjerne ting fra det albumet.
Det er ikke en ting, det er Juni.
Bare la albumet hennes være!
-Er det så vanskelig å forstå? -Lina…
Jeg bare klarer ikke å bli minnet om alt sammen hele tiden.
Vi kan ikke gå rundt og bli minnet om alt det vonde.
Men… det meste var jo bra…
…med Juni.
-Nesten alt var bra med Juni. -Det er helt sant, det.
Det er helt sant. Det er… Mamma mente det ikke sånn.
Du…
Juni kommer ikke tilbake selv om vi henger opp bilder av henne.
-Det er ikke det jeg tror heller. -Nei.
Men vi må bare finne en måte som vi kan
komme oss videre på.
Og så… Og det går ikke…
Vi får det ikke til hvis
vi bruker all tiden vår på å tenke på det som har vært.
Og det som har skjedd.
-Skjønner du hva jeg mener? -Kanskje.
Ja. Du er jo aldri hjemme lenger.
Og jeg tror for eksempel ikke det er så veldig lurt
at du er så mye aleine på grava.
Det er fordi vi aldri er der sammen.
Dere vil aldri dra dit.
Nå rydder vi vekk dette, Augusta.
Julian?
Julian, vent!
Hei.
Jeg var på vei til deg.
Det er mye snø.
Hvorfor snakker du om været hele tida?
Det er bare voksne som snakker om været hele tiden.
Kanskje det.
Kan vi være så snille å snakke om noe annet?
Vi får snakke om noe annet, da.
Vær så god.
Takk.
Og god jul.
Det blir ikke noen god jul.
Det kommer aldri til å bli noen god jul.
Jeg får komme meg hjem.
[dystre, dype toner]
[Hedvig] Hei, Julian.
Jeg har tenkt så mye på deg. Og på Juni.
Jeg skulle ønske jeg kunne ha fått møtt henne.
Hun høres så morsom og snill ut. En fantastisk storesøster.
Hvordan så hun ut egentlig? Så hun ut som deg?
Likte hun også svømming eller drev hun med noe annet?
Skøyter, ski… Nei, vent!
Hun tegnet! Jeg har en følelse på meg at hun var god til å tegne.
Du bare spør og spør, men du har aldri tid til å høre alle svarene.
Nei.
-Akkurat det pleide broren min å si. -Du vil vite alle de her tingene om meg.
Men du har ikke sagt noe om deg selv.
Jeg prøver virkelig.
-Det er bare ikke så lett. -Hvor vanskelig kan det være?
Hvorfor er du alene hele tiden?
Hvorfor har jeg ikke møtt familien din ennå?
Og hva mente du med "pleide"?
-Hva? -Du sa at broren din pleide å si det.
Sier han det ikke lenger? Er han død eller noe?
Nå er det din tur til å fortelle.
Jeg kan ikke.
-Da kan vi ikke være venner lenger. -Hva?
Jeg vil ikke være vennen din hvis du ikke forteller meg hva som skjer.
Men… Men det må du. Vi trenger hverandre!
Jeg trenger ikke venner som ikke er ærlig mot meg.
-Men du forstår ikke. Det er ikke sånn. -Alt er så lett for deg.
Du bor i det vakre huset, drikker kakao og har det gøy.
Mens jeg bare har det dritt. Alt er dritt.
Du sier at jeg kan fikse ting, men det er bare tull.
Alt har blitt verre. Og du er ikke ærlig med meg.
Men hvis jeg sier det så…
-Så hva da? -Jeg kan ikke.
Nei, ikke gå. Vær så snill. Julian, stopp. Vær så snill.
-Det er bare du som kan… -Jeg kan gjøre hva jeg vil.
-Vi er ikke venner lenger. -Nei…
Julian… Julian, ikke gå! Julian! Julian!
Julian! Julian!
[Hedvigs stemme svinner] Julian! Julian!
[det blir helt stille, en merkelig, illevarslende stemning]
Hedvig!
Hedvig?
Hedvig!
Å, kom igjen!
[dramatisk musikk]
Unnskyld! Hedvig! Unnskyld. Vær så snill og åpne døren. Hedvig!
[lyd av tunge skritt]
[tunge skritt nærmer seg]
[mann] Nå har jeg deg! Kom deg ut!
Julian?
Men i svarte? Jeg sa du ikke skulle komme hit!
Unnskyld.
Dette er mitt hus. Du har ingenting her å gjøre.
Ditt hus? Men… du bor ikke her?
Nei. Ikke nå lenger, dessverre.
Hvorfor det?
Søsteren min har liksom tatt litt over her.
Det er som om hun er her, i huset.
Søsteren din?
Ja.
Hedvig.
-Lillesøsteren min. -Hedvig?
-Ja. -Men… hvor er hun nå, da?
Hun er jo død.
Død?
Hun døde på lillejulaften for femti år siden.
Det kan ikke stemme.
Hva er det som ikke kan stemme? Jeg hadde en søster som døde.
Du hadde ikke en søster. Du lyver! Det er ikke sant!
Julian. Julian!
Julian!
[huset knirker, noe knuser]
[musikken blir mer og mer ubehagelig]
[Julian puster tungt]
Olav Askeland.
Katrine Møller.
Jens Halvdan Larsen.
Hedvig!
Nei.
[Julian gråter stille]
[var, myk instrumentalmusikk med nynning]
Hei.
-Får du ikke sove? -Nei.
[hvisker] Jeg tenker på jul.
-Gjør du? -At det ikke blir jul uten Juni.
Jeg òg.
Hun kommer ikke tilbake, gjør hun vel?
Nei. Hun gjør ikke det.
OK.
Vil du sove hos meg?
-Eller dere? -Ja.
Si god natt til beste storebror, Teddy.
[var, myk instrumentalmusikk med nynning]
[lyd av noe som klirrer]
[Hedvig ler langt unna]
[musikken bygger seg livlig opp]
-Bare sov. -Hva skal du?
Det er noe jeg må ordne.
-Hva da? -Du burde ikke spørre så mye.
Det er julaften i morgen. Tenk om jeg har hemmeligheter.
-Julaften? -Ja, julaften.
-Blir det jul likevel? -Det gjelder å ikke gi seg, vet du.
Man må ikke gi seg.
[livlig musikk]
Julian?
Jeg lurte på om du kunne hjelpe meg med noe.
Ja, selvfølgelig.
Jeg mente ikke å skremme deg så voldsomt sist, men jeg…
Jeg var lei meg og så…
Da jeg fant deg der inne så var jeg redd i tillegg.
Gulvene er pill råtne. Du kunne gått tvers igjennom. Forstår du?
Men… hvorfor var du lei deg?
Ja, jeg blir alltid litt trist. Villa Kvisten er…
Jeg tenker på Hedvig og at det kanskje var min…
Hva da?
Det er akkurat 50 år siden.
Femti år siden i dag.
Vi hadde hentet juletre sammen, hun og jeg.
Vi skulle pynte det sammen, alle fire, den samme kvelden.
Det var det siste som gjensto, ellers var det julefint i hvert eneste rom.
Du kan ikke forestille deg hvor vakkert det var.
Jeg tror faktisk jeg kan det.
Og etterpå så hadde vi ungene fri.
Mamma og pappa var ute og kjøpte de siste julegavene.
Og den gangen så pleide vi å gå på skøyter ute på fjorden.
Alle barna var samlet der.
Og hun hadde på seg den røde kåpa si.
Hun snurret rundt og rundt som en… snurrebass.
[Julian ler]
Hun var god på skøyter. Jeg tror ikke hun mente å gå så langt ut.
Hun var ikke en sånn som ville tøffe seg.
Jeg tror bare hun glemte seg.
Og jeg, jeg…
Jeg var opptatt med noe annet.
Jeg ropte på henne, men hun hørte ikke.
Og så…
Hun gikk på en råk.
Altså et… et hull i isen.
Og hun kunne ikke svømme?
Nei, jeg løp… Jeg løp så fort jeg kunne, men det var for sent.
Hun fektet med armene, og så…
…så forsvant hun bare.
Det kom ikke en lyd.
Vi fant henne noen kilometer nedi fjorden dagen etter.
Hun lå der med skøytene fortsatt på beina.
Jeg har ikke feiret jul siden. Jeg bare står her og lager kort.
År ut og år inn.
Men… det var ikke din skyld.
Noen ganger så tenker jeg at…
…så tenker jeg at hun er sint på meg.
Eller skuffet. Og at det er derfor at det…
At det er derfor hun ikke finner ut av dette her med døden.
At hun aldri vil kunne klare å finne fred og forlate…
Forlate denne verden.
Kanskje hun… bare er for glad i livet?
Glad i livet?
Ja, kanskje det.
Ja, ja hun var virkelig ualminnelig glad i livet, hun lillesøsteren min.
Du er ikke så dum du, Julian.
-Du sa du trengte hjelp til noe? -Ja.
-Hvem er Juni? -Storesøsteren min.
Hun er også død.
Gode Julian.
Det var ikke tilfeldig at du var i Villa Kvisten, var det vel?
Hent den esken med kartong der borte. Det er den beste kvaliteten.
Nå skal vi lage de vakreste kort du noen gang kunne drømt om.
-Det bildet. -Det, ja.
-Og det. -Ja, ja, ja.
-Hun er så søt på det. -Ja.
-[kvinne] Ta av deg skoene her. -[jente] Ja.
Å! Wow, så fine kort.
Juni-kort! Julekort!
Å! Kan jeg få det? Julian, kan jeg få det?
Oi, det var fint. Å, Julian, kan jeg få det?
Ja, selvfølgelig.
-Og dette? -Bare ta.
Mamma, se! Det er Juni. Det er Juni-pynt!
[sterke, varme, dirrende toner]
Si noe, da.
Hvorfor kan dere ikke bare si noe?
Dere sier at vi skal ta tiden til hjelp. Men da blir man tydeligvis bare stum.
Jeg gidder ikke å late som ingenting mer.
Jeg vil ikke glemme hvor trist jeg er, og hvor mye jeg savner henne.
Men jeg vil ikke glemme hvor trist hun var heller,
og hvor glad hun var. Jeg vil huske alt sammen.
Juni er her bestandig.
For det er nemlig ikke sånn at de døde bare forsvinner.
De er her fremdeles hvis vi husker dem. Så er de her for alltid.
Derfor har jeg bestemt at vi skal slutte å ta tiden til hjelp.
Vi skal slutte å late som ingenting mer.
Vi skal se bilder av henne og huske hvordan hun var.
Husker dere alt det rare hun fant på?
Husker dere hvordan hun danset mens hun gikk,
og sang mens hun snakket?
Husker dere hvordan hun lo?
Husker dere ikke?
Jeg husker, Julian.
-Jeg husker. -[far] Det er klart vi husker det.
-Det er klart vi husker det. Men… -Nei!
Ikke mer "men". Er det sånn vi skal feire jul?
Er det sånn som dette vi skal ha det? Det hadde i hvert fall ikke Juni likt.
-[mor] Men, hva skal du? -Jeg må hjelpe en venn.
[dype, drivende toner på strengeinstrumenter]
Hedvig.
Unnskyld for det jeg sa.
Jeg vil fortsatt være bestevennen din.
[lyd av klirrende snøkrystaller]
[Hedvig] Det er ikke din skyld.
Jo, jeg burde ikke ha sagt de stygge tingene.
Det er min skyld at jeg fortsatt er her.
Jeg er bare så inderlig redd for å dø.
Livet var så bra. Jeg elsket å leve, jeg.
Ja…
Jeg trodde at hvis jeg bare ble her blant de levende menneskene,
så ville jeg på en måte leve likevel. Skjønner du?
Jeg tror det.
Jeg ventet og ventet, og…
Før du dukket opp, så var det ingen som kunne se meg.
Ingen som kunne høre meg.
Unntatt broren min. Jeg prøvde ofte å komme i kontakt med ham.
Og noen ganger tror jeg at jeg fikk det til.
-Og det gjorde meg så glad. -Men…
…det gjorde ham trist.
Nei… Det var ikke ment sånn.
Han tror at det som skjedde med deg…
…var hans skyld.
Jeg glemte meg bort. Jeg hadde det bare så gøy.
Han… tror at du er sint på ham. At det er derfor du er her fremdeles.
Men det er ikke sånn.
Da må du gå videre.
Vil du virkelig det?
Men jeg tror det er best.
Kom. Vi går sammen.
Jeg må ikke gjøre det.
Jeg må ikke. Jeg trenger ikke å gjøre det.
Jeg kan bli her litt til.
Til i morgen i hvert fall. Eller til etter jul.
Kan jeg ikke det?
Vi kan dra til Villa Kvisten og drikke varm kakao. Én siste gang.
Kan vi ikke det? Vær så snill?
Jeg kan ikke se Villa Kvisten lenger.
Ikke som det var.
Og snart… kan jeg ikke se deg lenger heller.
Og da blir du helt alene igjen.
Jeg vil… bare ikke bli helt borte.
Du blir ikke borte.
Du kommer til å bo i hjertet mitt for bestandig, sammen med Juni.
[Julian] Jeg kommer til å savne deg noe helt enormt.
-Hver gang det snør, må du tenke på meg. -Ja.
Det er du som er snøsøsteren min.
Ja. Det er jeg.
Ha det, snøsøster. Vi ses igjen.
Vi ses igjen.
[Hedvig ler]
[snøkrystaller klirrer]
[Hedvig ler]
[instrumentalmusikk med nynning]
[lyd av kirkeklokker i det fjerne]
-[Augusta] Det er glitter på. -[far] Ja.
-Hva med den? -Ja, ja.
[mor] Den? Ja.
-[far]Ja, ta den. Ok, heng opp den også. -[Augusta] Ja.
[myke, melankolske toner]
-Kanskje henge den der? -Ja.
Ta den. Hvis du tar denne.
-Den er så søt! -Ja, den er supersøt.
[varm nynning over instrumentalmusikk]
Wow!
Å! Gratulerer med dagen og god jul!
Gratulerer med bursdagen, julegutten vår.
Og god jul, bursdagsgutten vår.
[Augusta nynner bursdagssangen]
-Ta denne du, Augusta. Og den her. -Ja, sånn… Vent, da.
-Nei! -Der var min. Gratulerer med dagen.
[mor] Det er kaldt ute. Sånn.
[Augusta] Jeg gleder meg sånn til at Julian skal synge.
M-m. Det blir kjempefint.
Den er ikke der. Jeg skjønner ikke hvor den andre skoen min er.
-I skapet, Erik. I skapet. Ja. -Her?
Men har ikke jeg sett her? Jeg lette her i sted. Der!
-Der, ja. -Du må hjelpe meg med sløyfa.
-Jeg skjønner ikke… -Du lærer det aldri.
Hvorfor må sløyfa være på halsen?
-Ser jeg fin ut nå? -Ja.
Så fint.
[far] Ja. Nå må vi skynde oss.
♪ Det føles som å sveve ♪
♪ Sveve rundt og dale ned ♪
♪ Jeg kjenner at jeg lever ♪
♪ Når du ser på meg ♪
♪ Og jeg vil alltid være nær ♪
♪ Nær ♪
Vi satt og så på. Så du oss?
Hm? Ja?
Hei!
-Hei. -Det snør.
Ja.
Skikkelig mye også. Det er bra sånn snøballsnø, da.
Snakker du om været?
Jeg gjør visst det.
-Snøballkrig! -Yes!
[Julian] Hedvig hadde rett.
Jeg hadde angret resten av livet mitt hvis ikke vi hadde blitt venner.
-Det skal du få for! -Selv om jeg mistet henne.
Greit!
Hun lærte meg at ingenting forsvinner helt.
Snø blir til vann.
Og vann kan bli til tårer… eller snø.
Og hvis du er skikkelig, skikkelig glad i noen,
så blir de aldri helt borte.
-God jul, da. -God jul.
♪ Siste blikk, holde fast ♪
♪ Siste dans, før jeg drar ♪
♪ Himmelen, stjerneklar ♪
♪ Jeg gir slipp på det som var ♪
♪ Første steg i evighet ♪
♪ Finne trøst i det jeg vet ♪
♪ Det er livets gang, som natt og dag ♪
♪ Jeg gir slipp på det som var ♪
♪ Gir deg et bilde Så du husker når vi ses igjen ♪
♪ Jeg kommer aldri til å glemme ♪
♪ Samme hvor jeg drar av sted ♪
♪ Så vet jeg at du kjenner ♪
♪ At jeg er her ♪
♪ For jeg vil alltid være ♪
♪ Nær ♪
♪ Minner støpt i veggene ♪
♪ Et snøkrystall som daler ned ♪
♪ Jeg finnes der, nå er jeg fri ♪
♪ En del av deg til evig tid ♪
♪ Lag deg et bilde Så du husker når vi ses igjen ♪
♪ Jeg kommer aldri til å glemme ♪
♪ Samme hvor jeg drar av sted ♪
♪ Så vet jeg at du kjenner ♪
♪ At jeg er her ♪
♪ For jeg vil alltid være ♪
♪ Nær ♪
♪ Kommer aldri til å glemme ♪
♪ Lover, samme hvor jeg drar av sted ♪
♪ Lover, jeg vil alltid være med ♪
♪ Lov meg, ta vare på deg selv, min venn ♪
♪ En dag så vil vi ses igjen ♪
♪ Lover, samme hvor jeg drar av sted ♪
♪ Lover, jeg vil alltid være med ♪
♪ Lov meg, ta vare på deg selv, min venn ♪
♪ En dag så vil vi ses igjen ♪
♪ Lover, samme hvor jeg drar av sted ♪
♪ Lover, jeg vil alltid være med ♪
♪ Lov meg, ta vare på deg selv, min venn ♪
♪ En dag så vil vi ses igjen ♪
Tekst: Fredrik Island Gustavsen