Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
O să-ți povestesc despre Hedvig.
Cea mai bizară și veselă fetiță pe care ți-o poți imagina.
Despre cum a devenit prietena mea cea mai bună.
Și despre cum am pierdut-o.
SORA DE ZĂPADĂ
BAZAT PE UN ROMAN DE MAJA LUNDE ȘI LISA AISATO
Unde nimeni n-a mai călcat
Vezi pe cineva cunoscut
Cineva care te face să zâmbești
Cineva care ți-a lipsit
Cineva care te face să vezi
O speranță la care ai renunțat
Da!
Haideți!
Hai, copii!
O lumină în noapte
Și o să-ți povestesc ce îmi doream de Crăciun.
Pe când nu mai credeam în fericire.
Zburând și coborând
A fost primul Crăciun fără Juni.
Simt că trăiesc
Sora mea mai mare.
Când mă privești
Voi fi mereu aproape
Concentrați-vă!
Aproape
Luptă cu bulgări!
Zburând și coborând
Te-am nimerit!
Mă simt în viață
Te bagi?
Când mă privești
Nu pot.
Voi fi mereu aproape
Ninge.
Așa e.
Ieri a nins și mai mult.
Chiar?
Da.
Ei bine…
Pa!
Gløgg de vânzare! Cumpărați!
Gløgg de vânzare!
NĂSCUTĂ ÎN 12 IUNIE 2008 DECEDATĂ ÎN 25 MAI 2024
Iar stai aici singur?
Da.
Mama și tata sunt foarte ocupați.
Da, de Crăciun e haos mare.
Așa e.
Iată-te! În sfârșit!
Nu credeam că mai ieși.
Te cunosc?
Nu.
Așa e. Nepoliticos din partea mea.
Mă numesc Hedvig. Nu, stai.
Trebuie să mă prezint cum se cuvine, cu numele meu complet.
Mă numesc Hedvig Hansen.
Mi-aș dori să spun că mă numesc
Hedvig Victoria Johanna Rosendahl Ekelund sau ceva,
dar ar fi o minciună
și nu e frumos să minți.
E o onoare.
Și tu?
Ai un nume?
Da. Julian.
Bună, Julian! Habar n-ai ce tare mă bucur să te cunosc.
Să mergem!
Ce repede înoți! Și așa de mult!
Dus-întors, dus-întors.
Am pierdut numărătoarea.
Ești un înotător excelent.
Cum ai învățat? Exersezi mult?
Da, destul de mult.
Pare minunat să fii în stare să înaintezi prin apă ca un pește.
Sau ca un rechin.
Sau ca un delfin vesel.
Ador delfinii. Tu nu?
- Sigur. - Pare că zâmbesc mereu.
Sigur sunt fericiți că înoată.
- Nu crezi? - Poate.
Ai noroc să știi să înoți așa bine.
Nu prea m-am gândit la asta.
Ar trebui să te gândești bine la asta!
- Dar tu? Nu știi să înoți? - Nu.
Marea mea dorință
e să învăț să înot.
- Poate fi dorința mea de Crăciun. - Bună idee.
Aș fi mult mai împlinită dacă aș ști să înot.
Îmi pari foarte împlinită, dacă te ajută.
N-am auzit nimic mai amuzant de mult timp.
Privește în jur.
Așa-i că e frumos de simți că îți plesnește inima
și că îți explodează creierul?
Ador Crăciunul!
Nu știu. Nu îmi prea pasă.
- Cum? - Nu-mi pasă de Crăciun.
Ești excepțional de amuzant!
Nu, ăsta e adevărul.
Dar toți copiii adoră Crăciunul.
Nu și eu.
Știi ce? Înoți prea mult.
Cred că apa îți întunecă mintea.
Măcar eu știu să înot.
De ce nu înveți să înoți
dacă e așa important pentru tine?
Nu e treaba ta.
În fine. Trebuie să merg acasă.
Bine. De parcă mi-ar păsa!
Oricum vorbești prea mult.
Tu ești morocănos ca o țestoasă mică de mlaștină.
- Țestoasă de mlaștină? - Da, sunt cele care put.
La revedere! Și rămas-bun. Pe veci!
Julian, stai!
N-am vrut să spun asta. Iartă-mă.
Iartă-mă.
Mă gândeam că am putea fi prieteni.
Da, sigur.
Sunt sigură că sună foarte ciudat,
dar cred că am regreta amândoi dacă nu am deveni prieteni.
Ne-am dori să fi procedat altfel dacă ne întoarcem spatele acum.
Așadar, în loc să ne despărțim,
mă gândeam să vii acasă cu mine.
Nu e departe. Aleea Fiordului nr. 2.
Chiar după chei.
Am turtă dulce și cacao.
Și am decorat frumos de Crăciun.
O să-ți placă mult!
Nu pleca, te rog.
- Salut! - Salut!
Vrei să ne jucăm, Julian?
Jucăriile mele au durere de burtică.
E foarte grav, iar tu trebuie să fii asistentul.
E ora cinei.
- Turte de pește. - Ca de obicei.
- Bine ai venit, scumpule. - Da.
Ai avut o zi bună, Julian?
Da. Voi?
- Da, sigur. - Da.
Da.
Vom aprinde o lumânare Și ne vom bucura
Va lumina pentru ea Și pentru toți cei prezenți.
Nu te juca cu mâncarea, Augusta.
Vom aprinde două lumânări Și ne vom bucura
A nins mult.
Da.
- O să dăm cu lopata… - Unde e sfeșnicul?
Sfeșnicul?
Sfeșnicul de advent. Mâine e a patra duminică de advent.
- Da. - Și cinci zile până la Crăciun.
Doar cinci zile? Ura, cinci zile!
Cinci zile până la Crăciun!
Merg să curăț zăpada.
Da.
Mama e doar…
Da, e…
Trebuie să-i mai dăm timp.
19 DECEMBRIE - MERCUR
Nu poți.
Nici ele nu pot dormi.
Dacă le pui pe toate în pat, nu va dormi niciunul dintre noi.
Hai!
Somn ușor, prieteni.
Ce înseamnă ce a spus tata?
- Adică? - Pentru ce să-i dăm timp?
- Nu știu. - O ajută pe Juni?
Nu știu.
Oare timpul o poate face pe Juni să nu mai fie moartă?
Nu știu, Augusta. Nu prea cred.
Culcă-te, surioară.
Aleea Fiordului… Da.
Ai venit!
Așa se pare.
Intră, dragul meu prieten Julian!
Bun-venit la Vila Crenguța!
- Casa ta are un nume? - Da.
Toate casele serioase ar trebui să aibă.
A ta nu are?
Să le spui părinților că trebuie să găsiți unul imediat!
Vila Crenguța sună minunat!
Am știut că o să-mi placă aici de la început.
O casă cu astfel de nume trebuie să fie frumoasă.
Când v-ați mutat aici?
Când eram mică.
- Ai frate? - Unul mare.
E absolut uimitor.
Bun și înțelept.
Și bun la toate.
Dar cel mai bun e la desen. Uite-l!
Uneori încerc și eu.
Am cele mai frumoase tablouri în minte, dar nu le pot scoate.
Știi ce zic?
Dar desenele fratelui meu…
Ai impresia că pot să prindă viață.
Sper să ajungi să-l cunoști.
Asta ești tu?
Nu știu eu să desenez, dar să patinez știu.
Vino!
Păcat că nu-ți place Crăciunul. Mă puteai ajuta să termin decoratul.
Să termini?
- Nu e gata? - Nici pe departe.
Fiecare cameră trebuie decorată de sus până jos.
Pot să te ajut puțin.
Excelent! Urmează-mă.
Îngerul e la baie.
- Decorezi și baia? - Desigur.
N-ai fi invidios
dacă sufrageria ar fi complet decorată,
iar tu n-ai primi nici măcar un înger sau o cunună?
Băile nu pot fi invidioase.
Mai ales băile.
Nu sunt apreciate la adevărata lor valoare.
Camerele au sentimente, să știi. Fiecare. Mai ales aici, la Vila Crenguța.
Iată!
Vezi?
Cununa ajunge în dulap.
Deși poate ai nevoie doar de o mătură, nu trebuie să uiți că e Crăciunul.
A dispărut cuiul.
Aduc altul.
Patinele tale…
- Sunt… - Frumoase, nu? Sunt foarte bune.
- Da… Foarte. - Hai să-ți dau ceva de care s-o agăți.
Poftim, oaspete drag.
Gătești des?
Mai mereu. Mai ales ciocolată caldă.
Am nevoie de frișcă.
- Fac mereu în plus, pentru micul-dejun. - Bei cacao la micul-dejun?
Zi de zi.
- Ai voie? - Tu ce crezi?
Mă bucur că ești aici.
Am știut de la început că, de fapt, îți place Crăciunul.
Un om cu ochii blânzi nu poate urî Crăciunul.
Mai ales unul pe nume Julian.
Ziua mea e în Ajunul Crăciunului. De aceea mă numesc Julian.
Serios?
Julian Yuletide.
E ca un miracol.
Părinții tăi sigur sunt minunați dacă au făcut un lucru așa frumos.
Da. Tata e puțin sărit.
Mama spune povești amuzante.
Și râde atât de tare, că uneori se jenează și ea.
Iar tata spune că îi adoră râsul.
- Dar nu prea mai râd de-o vreme. - Da?
De ce nu?
Au devenit puțin…
E ca și cum…
au fost înlocuiți
cu niște personaje care seamănă cu ei.
O fi doar ocupați cu Crăciunul.
E normal.
N-am decorat deloc.
Nici măcar lumânări în sfeșnicul de advent.
Îngrozitor.
Cred că au uitat că e Crăciunul.
Reamintește-le.
Eu?
Da. Cine altcineva?
Asta e…
- Da. - Stai aici. Îți scot eu ghetele.
Așa.
Julian!
Lumânările de advent!
Aprindem o lumânare, două, trei
O lumânare, două, trei…
L-am găsit în dulapul din beci.
- Arată grozav. - Și l-am și lustruit.
Foarte frumos.
Am o idee. Dacă zicem că Juni o aprinde pe a patra,
poate va fi fericită din nou.
Apoi va veni acasă de Crăciun.
E o idee minunată, Augusta, dar…
nu funcționează tocmai așa.
Tocmai așa?
Nu.
Ce voiam să spun…
Augusta…
La culcare. Hai!
Nu luăm cina?
Poate…
Julian, ai vrea…
să faci niște sandvișuri?
Mă întorc imediat.
E bine așa.
Ajutor!
- Vin acum! Așteaptă! - Julian, trebuie să mă ajuți.
- Nu pot! - Vin!
Am sosit!
Slavă Domnului! Nu mă descurcam de una singură.
Haide!
Unu, doi, trei!
- Da! - Să continuăm!
Știai că fiecare fulg e diferit?
Nu m-am gândit la asta.
Ar trebui să te gândești cu atenție.
O infinitate de fulgi de zăpadă, dar nu sunt doi la fel.
E destul de grozav.
Uite! Un trandafir!
Ăsta e ca o pânză de păianjen.
Uite! O roată dințată.
Și o stea de la Betleem cu șase colțuri.
Presupun că e de ajuns.
De ajuns pentru ce?
Habar n-am.
Am putea face un om de zăpadă normal,
dar oamenii de zăpadă sunt prea banali.
O doamnă de zăpadă e mai ieșită din comun.
Sigur…
Sau… o mătușă bătrână!
O mătușă bătrână și morocănoasă.
Sau o verișoară zvăpăiată sau…
O soră?
Da! O soră de zăpadă!
Ce isteț ești, Julian! Mereu mi-am dorit o soră mai mare.
Da…
Încearcă să pui ochii aici.
Fă-i din nou.
Lipsește ceva. Așteaptă!
Uite. Trandafiri de Crăciun.
Nu crezi că o soră mai mare ar vrea trandafiri de Crăciun?
Ba da.
Foarte drăguță.
Așa e.
Acum avem o soră mai mare.
E vreo problemă, Julian?
Sora mea mai mare…
Juni…
a murit vara aceasta.
Julian…
Chiar înaintea zilei ei de naștere.
Urma să împlinească 16 ani.
Acesta va fi primul Crăciun fără ea.
Îți plac ouăle prăjite?
Și azi ești singură acasă?
Da, ceilalți sunt la cumpărături.
Hedvig. E cineva acolo.
Un bătrân.
Unde e?
Stătea acolo și se uita la casă.
Știi cine e?
Te ții doar de glume.
Nu, jur.
Ai un bunic sau ceva de genul ăsta?
Sau un unchi mai în vârstă?
Cu toții au murit.
- Dar… - Uită de bătrân!
Vai, am uitat ketchupul.
Mâncarea e gata!
Vii?
Ketchupul e preferatul meu.
Mersi. Crăciun fericit!
Salut!
Bună, John!
- Ai terminat? - Ce?
- Cu cadourile? - Nu.
Nu chiar.
Mama și tata…
Da.
A nins mult.
Așa e.
E perfect pentru bulgări de zăpadă.
Da.
Ne vedem mai târziu.
Da. Cred că da.
- Pa! - Pa!
20 DECEMBRIE - VENUS
Hedvig!
Hedvig?
Ești la etaj?
Hedvig?
- Bună! - Bună!
- Pentru mine? - Da, pentru tine.
Dar încă nu e Crăciunul.
Nu e cadou de Crăciun. Ia-l.
Nu e așa mare.
- Nu. - Dar e moale.
Unii spun că darurile moi n-ar fi bune. Eu cred că orice dar e bun.
Ambalajul îl face deja interesant.
Când îl deschizi, vezi dacă e sau nu bun.
De aceea nu poți spune că darurile moi nu sunt bune.
Bine. Deschide-l.
Sunt entuziasmată.
Deschide-l!
După ce o fac, voi ști ce este.
Asta e ideea.
- Și nu voi mai fi entuziasmată. - Și?
Nu înțelegi?
E palpitant să fii entuziasmat.
Parcă ți-ar patina inima
și s-ar răsuci până amețești.
Poți să-l deschizi?
Da.
Și hârtia e frumoasă.
Un costum de baie!
Aveau și galben cu negru, dar am văzut că-ți place roșu, deci…
Julian! Mulțumesc mult!
Ești gata?
Pentru ce?
Mă gândeam să te învăț să înoți.
- Ce? - Asta era dorința ta.
Da. De ce nu?
Ce aduc? De ce am nevoie? De prosop, de cască?
Împachetez și vin repede!
Te aștept afară.
Bau!
Scuze că a durat așa mult.
N-am fost niciodată la bazin și nu știam ce să aduc.
E… Ce e?
Iar bătrânul ăla.
Părea că are cheile de la Vila Crenguța.
Sigur știi cine e?
Julian, nu-ți pot spune totul.
Dar nu te sperie când dă târcoale casei tale?
Nu mă sperie.
Nu asta.
- Nu poți să-mi spui… - Nu mai întreba, te rog.
Putem merge? Parcă mergeam la bazin.
Asta porți?
Da, altfel mă scufund.
De asta ai venit. Să înceți să plutești singură.
Asta înseamnă înotul.
Pare puțin…
Nu știu… nefiresc?
Nu e.
E absolut natural.
Haide, nu mușcă.
Vedem noi.
Vezi? Nu e mare lucru.
Fă așa…
Haide. Îndoaie genunchii.
Acum ține-ți respirația și scufundă-te.
Nu! Dacă îmi intră apă în plămâni?
Nu inspiri.
Dar poți face bule.
Foarte simplu.
Ai văzut? Am reușit!
Iar am reușit!
- Bravo! Te-ai prins. - Da.
Acum folosește brațele cum ți-am arătat.
Hai că poți!
Da, o să mă descurc de minune!
Am înotat!
Ai văzut, Julian?
Eu, Hedvig Hansen, am înotat!
Știu să înot!
Hedvig, nu așa departe. E adâncă!
Întoarce-te!
Hedvig!
Ești teafără?
Acolo stăteai când te-am văzut prima oară.
Ți-ai lipit nasul de geam.
Arătai ca un porcușor.
Un porcușor simpatic.
Nu-i nimic dacă n-ai reușit azi.
Trebuie să mai exersăm.
Până înoți ca un pește.
Sau ca un delfin.
Da.
Numai să nu renunți.
Nu renunț.
Asta e…
Ce anume?
Eu…
nu sunt sigură…
dacă voi reuși vreodată.
De ce?
E ciudat când te gândești că zăpada e doar apă.
Nu e ciudat
că ceva atât de ușor, catifelat și frumos
poate fi atât de rece,
de întunecat și de dificil?
Da, dar apa poate redeveni zăpadă, nu?
Steluțe, pânze de păianjen, trandafiri și…
Așa e.
E adevărat.
Ești isteț, Julian.
Da.
Poate ar trebui să faci ceva la ce te pricepi mâine?
Ce anume?
Putem merge la patinaj.
- La patinaj? - Da, nu știu să patinez.
Poți să mă înveți.
Aș putea să te învăț câteva trucuri.
Plăcintă cu cartofi!
La naiba!
M-ai speriat tare, băiete!
- Scuze. - Ce faci aici? Te-ai rătăcit?
Nu.
Sau poate puțin.
- Te-ai rătăcit sau nu? - Da.
Dar aș putea să cumpăr niște felicitări.
Pentru Crăciun. Ai destule aici.
- Te-ai rătăcit și cumperi felicitări? - Da.
Ce noroc!
Mare noroc!
Prostie mai mare n-am auzit.
Bine…
Oricum… nu vând la bucată.
N-ai nevoie de o sută, nu?
De o sută? Sigur nu.
Atunci o să plec.
Bine. Alege una.
- Pot? - O felicitare.
Mai repede, până nu mă răzgândesc.
Da, desigur.
Mulțumesc.
- Presupun că ai un nume. - Sunt Julian.
Julian.
Eu sunt Henrik.
Pentru cine e?
Pentru o prietenă.
Care crezi că i-ar plăcea?
Mie îmi place asta mult.
Ai mulți prieteni?
Nu.
Doar unul.
Pe John. Sau nu mai e… Acum am altă prietenă.
Presupun că am o prietenă doar.
Unul sau doi prieteni buni sunt mai bine decât o sută răi.
Trebuie să ai grijă de ei.
Da.
Am cunoscut odată…
un băiat ca tine.
Era cam mic de statură și nu prea bun la fotbal.
Nici eu nu sunt.
Știi ce făcea când toți ceilalți se jucau în pauză?
- Nu. - Stătea înăuntru și desena.
A desenat până la gimnaziu.
Și-a făcut o meserie din asta.
Acel băiat… ai fost tu?
Da.
Sigur iubești Crăciunul dacă desenezi așa frumos.
Da, l-am iubit odată.
Taci, Martha!
Martha?
Așa îi spun eu.
O mașinărie serioasă are nevoie de un nume.
Ar trebui să te repar iar.
Te-am mai văzut.
În fața Vilei Crenguța.
Am o livrare mâine, deci trebuie să mă grăbesc.
Ce cauți acolo?
- Aveai cheile. De ce n-ai intrat? - Nu te apropia de casa aia!
- Dar… - Pleacă! Hai!
Du-te!
Ești gata?
Bună!
Am adus cacao caldă, turtă dulce și migdale confiate.
Și șosete, în caz că ne udăm, și pături de lână, în caz că ne e frig.
Unde sunt patinele tale?
Nu mi-am amintit unde sunt.
Erau agățate în dulap.
Asta nu mi-am amintit.
- Dar… - Am adus și gogoși.
Să le mâncăm primele. Sunt mai sănătoase decât turta.
L-am întâlnit iar pe bătrân.
Îl cheamă Henrik.
- El… - Să patinăm mai întâi.
- Dar nu ai patinele. - Și ce dacă?
Un patinator bun e bun cu sau fără patine în picioare.
Poftim.
E bun fără patine?
Desigur. Uite.
- Nu ieși pe gheață? - Nu, ar trebui să rămân aici.
O să fie bine.
Încearcă să te relaxezi. Nu uita să respiri.
Respir!
Nu. Îți ții respirația.
Dacă nu aș respira, aș muri.
Dacă ar fi atât de simplu.
- Mi-ar fi mai ușor dacă ai fi și tu aici. - Crede-mă că nu ar fi mai ușor.
Trebuie să-ți găsești echilibrul.
Fruntea sus!
- Dar trebuie să văd pe unde merg. - Nu, trebuie să vezi încotro mergi!
Nu unde ești. Doar încotro mergi.
Mă descurc!
Privește înainte! Mereu înainte!
Julian, stai!
Nu așa departe! Stai!
Julian, stai! Nu așa departe!
Ce credeai? Că voi dispărea în neant?
Nu plec nicăieri.
Ce bine că ai adus pături!
Așa e.
Poftim.
Pentru mine? Am primit deja…
Henrik a făcut-o.
Chiar știe să deseneze. Nu e frumoasă?
Ba da.
- Foarte. - Nu mai părea așa înfricoșător.
Vrei să mai patinezi sau vrei să mergi acasă?
De ce nu vorbești despre Henrik?
Nici tu nu-mi spui totul.
N-am secrete.
Ba da, ai.
Nu mi-ai spus nimic despre sora ta mai mare.
Dar nu insist.
Îți voi spune când voi fi pregătită. Și tu-mi vei povesti când vei fi pregătit.
Dacă sunt pregătit?
Acum?
Da, acum.
În cazul ăsta, stau aici și 50 de ani ca să te ascult.
Juni…
Ea…
I s-a întâmplat ceva.
Nu-mi amintesc exact când.
Se poate să fi început în gimnaziu.
A devenit atât de…
tăcută și diferită.
Era bolnavă?
Nu era o boală obișnuită, ca gripa sau altceva.
Ea…
era foarte tristă.
Și stătea în pat, în camera ei….
și a tot slăbit.
Era prea tristă și ca să mănânce.
Nu mai mergea la școală.
A slăbit atât de mult, încât a fost internată în spital.
Asta e bine, nu?
A fost îngrijită.
A continuat să slăbească
și a făcut pneumonie.
Apoi… a murit.
Nimeni nu credea că se va întâmpla. Nici cei de la spital.
Mama și tata au spus că nu se va întâmpla.
Dar s-a întâmplat.
Julian…
- Cum era înainte de asta? - Cum adică?
Cum era Juni înainte să devină tristă?
Era cel mai fericit om din lume.
Foarte amuzantă.
Cum așa?
Nu era vorba de ce spunea, ci felul în care spunea.
Când râdea Juni, râdea toată lumea.
Și râdea foarte zgomotos.
Era puțin cam zvăpăiată.
Zvăpăiată și amuzantă.
Toată familia era zvăpăiată și amuzantă în prezența ei.
Dar…
când aveam un coșmar,
urcam în patul ei
și era foarte înțelegătoare.
Înțelegătoare și complet tăcută.
Ești norocos că ai avut o soră atât de drăguță.
Da.
Și ea e norocoasă că te are.
Ce vrei să spui?
Trăiește în inima ta.
Câtă vreme trăiește în inima ta, nu va dispărea.
- Bună, scumpule! - Bună!
Salut!
Ai avut o zi frumoasă?
- Da. - Da.
Asta de unde e?
- Din albumul lui Juni. - Al lui Juni?
Ce caută aici?
Nu vreau să scoți lucruri din album.
- Nu e un lucru, e Juni. - Ți-am zis să lași albumul în pace!
- E greu de înțeles? - Lina…
Nu pot să-mi amintesc mereu de asta.
Nu ne putem înconjura de amintiri dureroase.
Dar…
majoritatea sunt frumoase.
Cele cu Juni.
- Aproape totul era frumos cu Juni. - Așa e.
Așa e. Mama n-a vrut să spună asta.
Juni nu se va întoarce nici dacă îi expunem pozele.
- Nici eu nu cred asta. - Nu.
Dar trebuie să găsim o cale
să mergem mai departe.
Și apoi… asta nu se va întâmpla…
Nu putem face asta
dacă ne tot gândim la ce s-a întâmplat.
La tot ce a fost.
Înțelegi ce spun?
Poate.
Bine.
Ai cam lipsit de acasă.
Și nu cred că e o idee bună să stai așa mult singur la mormânt.
Nu mergem niciodată împreună.
Voi nu mergeți niciodată acolo.
Să lăsăm astea, Augusta.
Julian?
Julian, stai!
Salut!
Tocmai veneam spre tine.
Câtă zăpadă!
De ce tot vorbești despre vreme?
Doar adulții fac asta mereu.
Poate.
Putem vorbi despre altceva?
Hai să schimbăm subiectul.
Poftim.
Mersi.
Și Crăciun fericit!
Nu va fi fericit.
Crăciunul nu va fi niciodată fericit.
Ar trebui să plec.
Bună, Julian!
M-am gândit mult la tine. Și la Juni.
Mi-aș fi dorit să o cunosc.
Pare amuzantă și blândă. O soră mai mare minunată.
Cum arăta? Semăna cu tine?
Și ei îi plăcea să înoate sau făcea altceva?
Să patineze, să schieze… Nu, stai!
Desena!
Am o presimțire că se pricepea la desen.
Tot întrebi, dar n-ai niciodată vreme să asculți răspunsurile.
Nu.
Asta spunea și fratele meu.
Vrei să știi multe despre mine,
dar nu mi-ai spus nimic despre tine.
Chiar mă străduiesc.
Nu e așa ușor.
Cât de greu poate fi?
De ce ești singură mai mereu?
De ce nu ți-am cunoscut familia?
De ce ai zis „spunea”?
- Ce? - Ai zis că fratele tău spunea asta.
Nu o mai spune? E mort sau ceva?
Acum e timpul să vorbești.
Nu pot.
Atunci nu mai putem fi prieteni.
Poftim?
Nu mai vreau să fim prieteni dacă nu-mi spui ce se petrece?
Dar…
Trebuie să vrei. Avem nevoie unul de altul.
N-am nevoie de prieteni nesinceri.
Dar nu înțelegi. Nu e așa.
Ție ți-e atât de ușor.
Locuiești în casa aia frumoasă, bei cacao și te distrezi.
Eu mă simt îngrozitor. Totul e îngrozitor.
Spui că eu pot îndrepta lucruri, dar e absurd.
Totul e mai rău. Și nu ești sinceră cu mine.
Dar dacă îți spun, atunci…
- Atunci ce? - Nu pot.
Nu pleca.
Te rog.
Julian, oprește-te! Te rog.
- Doar tu poți… - Pot să fac ce vreau.
- Nu mai suntem prieteni. - Nu…
Julian, nu pleca!
Julian!
Hedvig!
Hedvig?
Hedvig!
Haide!
Iartă-mă! Hedvig! Îmi pare rău!
Te rog, deschide ușa. Hedvig!
Te-am prins! Ieși!
Julian?
Ce naiba? Ți-am spus să nu vii aici.
Îmi pare rău.
E casa mea. N-ai ce să cauți aici.
Casa ta?
Dar… nu locuiești aici.
Nu, nu mai locuiesc aici, din păcate.
De ce nu?
Sora mea a preluat controlul.
Parcă ar fi aici, în casa asta.
Sora ta?
Da.
Hedvig.
Sora mea mai mică.
Hedvig?
- Da. - Dar…
unde e ea acum?
E moartă.
Moartă?
A murit înaintea Ajunului, acum 50 de ani.
Nu se poate!
Cum nu se poate? Am avut o soră care a murit.
N-ai avut nicio soră. Minți!
Julian!
Olav Askeland.
Katrine Møller.
Jens Halvdan Larsen.
Hedvig.
HEDVIG HANSEN 11 OCTOMBRIE 1963 - 23 DECEMBRIE 1974
Nu.
22 DECEMBRIE - MARTE
Salut!
- Nu poți dormi? - Nu.
Mă gândesc la Crăciun.
Chiar?
Că nu va fi Crăciun fără Juni.
Da, și eu.
Nu se întoarce, nu?
Nu, nu se întoarce.
Bine.
Vrei să dormi în patul meu?
- Sau ei vor? - Da.
Spuneți-i noapte bună celui mai bun frate mai mare.
23 DECEMBRIE - JUPITER
- Dormi. - Unde te duci?
Am ceva de făcut.
- Ce? - Pui prea multe întrebări.
Mâine e Ajunul Crăciunului. Dacă am secrete?
- Ajunul Crăciunului? - Da, Ajunul.
Petrecem totuși Crăciunul?
N-ar trebui să renunți.
Nu renunța.
Julian?
Mă întrebam dacă m-ai putea ajuta cu ceva.
Da, desigur.
N-am vrut să te sperii așa…
Eram foarte trist și…
Când te-am găsit, m-am speriat și eu.
Dușumeaua e putredă. Puteai să cazi.
Dar…
de ce erai trist?
Mereu mă întristez puțin. Vila Crenguța e…
Mă gândesc la Hedvig și la faptul că poate a fost…
Ce anume?
S-a întâmplat acum 50 de ani.
Azi sunt 50 de ani.
Aleseserăm un brad de Crăciun împreună.
Urma să îl decorăm toți patru în acea seară.
Doar atât mai rămăsese de făcut. Restul casei era decorat.
Nici nu știi cât de frumos era.
Cred că știu.
Apoi am fi ieșit la joacă.
Mama și tata plecaseră după ultimele cadouri.
Pe atunci, mergeam să patinăm pe fiord.
Toți copiii ne-am adunat acolo.
Ea purta haina ei roșie.
S-a învârtit de mai multe ori ca…
un titirez.
Știa să patineze bine.
N-a vrut să meargă așa departe.
Nu-i plăcea să facă spectacol.
Dar s-a entuziasmat prea tare.
Și eu…
Eu eram ocupat cu altceva.
Am strigat, dar nu m-a auzit.
Și apoi…
A dat într-o copcă.
O gaură în gheață.
Nu știa să înoate?
Nu. Am fugit cât de tare am putut, dar a fost prea târziu.
A fluturat din brațe, iar apoi…
a dispărut.
N-a scos niciun sunet.
Am găsit-o a doua zi la câțiva kilometri depărtare.
Zăcea acolo cu patinele în picioare.
De atunci n-am mai sărbătorit Crăciunul. Stau aici și fac felicitări.
An după an.
Dar… nu a fost vina ta.
Uneori cred că…
e furioasă pe mine.
Sau dezamăgită. Și de aceea…
De aceea nu-și dă seama care e treaba cu moartea.
Și nu va reuși niciodată să-și găsească pacea
și să plece de pe lumea asta.
Poate că…
iubește prea mult viața?
Iubește viața?
Da, e posibil.
Da, surioara mea iubea viața cu adevărat.
Ești foarte isteț, Julian.
- Ziceai că ai nevoie de ajutor? - Da.
- Cine e Juni? - Sora mea mai mare.
Și ea a murit.
Dragul meu Julian!
Sigur nu e o coincidență că ai ajuns la Vila Crenguța.
Ia cutia aia cu hârtii. Sunt de cea mai bună calitate.
Să facem cele mai frumoase felicitări la care ai putea visa.
- Poza aceea. - Asta.
- Și aceea. - Da.
- Ce drăguță e aici! - Da.
- Scoate-ți pantofii. - Da.
Ce frumoase felicitări!
Felicitări cu Juni!
Pot să le iau eu? Pot, Julian?
Ce frumos e!
Mi le dai, Julian?
Da, nicio problemă.
- Și pe asta? - Poți s-o iei.
Uite, mamă! E Juni. Decorațiuni cu Juni.
Spuneți ceva.
De ce nu puteți spune nimic?
Spuneți că e nevoie de timp.
Dar se pare că timpul vă amuțește.
Nu vreau să mă prefac că n-a fost nimic.
Nici să uit cât de trist sunt sau cât îmi lipsește.
Nici să uit cât de tristă era ea.
Sau cât de fericită.
Vreau să-mi amintesc totul.
Juni va fi mereu aici.
Cei care mor nu dispar pur și simplu.
Ne sunt alături cât timp ne amintim de ei.
Deci ne sunt alături mereu.
Așa că am decis că nu avem nevoie de timp.
Nu ne mai prefacem că n-a fost nimic.
Ne vom uita la fotografii și ne vom aminti.
Mai știți câte ciudățenii făcea?
Mai știți cum dansa când mergea
și cum cânta când vorbea?
Vă amintiți cum râdea?
Vă amintiți?
Eu îmi amintesc, Julian.
- Îmi amintesc. - Sigur că ne amintim.
- Sigur că ne amintim, dar… - Nu!
Niciun „dar”.
Așa sărbătorim?
Așa va fi mereu de acum?
Lui Juni nu i-ar fi plăcut asta.
- Unde te duci? - Să ajut o prietenă.
Hedvig.
Iartă-mă pentru ce am spus.
Tot mai vreau să fim prieteni.
Nu e vina ta.
Ba da. Nu ar fi trebuit să spun lucrurile alea.
E vina mea că sunt încă aici.
Dar mi-e atât de teamă de moarte!
Viața e așa frumoasă.
Îmi plăcea să trăiesc.
Da…
Credeam că, dacă rămân aici, printre cei vii,
aș putea continua să trăiesc.
Înțelegi?
Cred că da.
Am tot așteptat și…
Înainte să vii tu, nimeni nu mă putea vedea.
Nimeni nu mă auzea.
Cu excepția fratelui meu. M-am străduit să iau legătura cu el.
Uneori am impresia că am reușit.
- Asta m-a făcut fericită. - Dar…
l-a întristat pe el.
Nu… nu asta voiam.
Crede că ceea ce ți s-a întâmplat…
e din vina lui.
M-am entuziasmat prea tare. Mă distram de minune.
Crede că ești furioasă pe el.
Că din cauza asta n-ai plecat.
Nu e adevărat.
Trebuie să mergi mai departe.
Chiar vrei asta?
Dar cred că e mai bine așa.
Vino.
Să mergem împreună.
Nu trebuie s-o fac.
Nu. Nu trebuie s-o fac.
Mai pot rămâne puțin.
Măcar până mâine.
Sau până după Crăciun.
Nu pot?
Putem merge la Vila Crenguța să bem cacao caldă.
Ultima dată.
Nu putem? Te rog?
Nu mai pot vedea Vila Crenguța.
Nu așa cum era.
Și curând… nici pe tine nu te voi mai vedea.
Și vei fi din nou singură.
Eu doar…
nu vreau să dispar de tot.
Nu vei dispărea.
Vei rămâne mereu în inima mea, împreună cu Juni.
O să-mi fie tare dor de tine.
- De câte ori ninge, gândește-te la mine. - Da.
Ești sora mea de zăpadă.
Da. Așa e.
Pa, soră zăpadă! Ne mai vedem!
Ne mai vedem!
23 DECEMBRIE - JUPITER
24 DECEMBRIE - SATURN
- Are sclipici. - Da.
- Și aceea? - Da.
Aceea? Da.
- Da, ia-o. Agață-o. - Da.
- S-o agăț aici? - Da.
Ia-o. Și pe asta.
- Ce drăguță e! - Da, e foarte drăguță.
La mulți ani și Crăciun fericit!
Și Crăciun fericit, dragul nostru sărbătorit.
- Ia-o pe asta, Augusta. Și pe asta. - Stai așa.
- Nu! - A fost a mea. La mulți ani!
- E frig afară. - Așa.
Abia aștept să-l aud cântând.
Va fi minunat!
Nu e acolo.
Nu știu unde mi-e pantoful.
În dulap, Erik.
- În dulap. Da. - Aici?
Nu m-am uitat? Cred că m-am uitat.
Uite-l!
- Așa. - Ajută-mă cu papionul.
- Nu pricep… - Numai nu înveți.
De ce trebuie să fie la gât?
- Arăt bine? - Da.
E grozav.
LA MULȚI ANI! SĂ AI O ZI PLINĂ DE BULGĂRI DE ZĂPADĂ
Da. Trebuie să ne grăbim.
Parcă ar pluti
Ar pluti și ar coborî
Simt că trăiesc
Când mă privești
Și voi fi mereu aproape
Aproape
Ne uitam. Ne-ai văzut?
Da?
- Salut! - Ninge.
Da.
Mult. E numai bună pentru bulgări.
Vorbești despre vreme?
Cred că da.
- Bătaie cu bulgări! - Da.
Hedvig avea dreptate.
Aș fi regretat toată viața dacă nu ne-am fi împrietenit.
- Ți-o plătesc eu! - Chiar dacă am pierdut-o.
Bine!
M-a învățat că nimic nu dispare de tot.
Zăpada se schimbă în apă.
Apa se schimbă în lacrimi…
sau zăpadă.
Iar dacă iubești pe cineva cu adevărat,
nu va dispărea niciodată.
- Crăciun fericit! - Crăciun fericit!
O ultimă privire
Ultimul dans înainte să plec
Pe cer stelele sunt frumoase
Renunț la tot ce am fost
Primul pas către eternitate
Găsesc alinare în tot ce știu
E mersul lumii Ca ziua și noaptea
Renunț la tot ce cunosc
Îți las o fotografie Ca să-ți amintești când ne revedem
Nu voi uita niciodată
Indiferent unde ajung
Știu că simți
Că sunt aici
Pentru că voi fi mereu
Aproape
Amintiri atârnate pe pereți
Un glob cu zăpadă căzând
Sunt acolo și sunt liberă
Mereu o parte din tine
Îți las o imagine Ca să-ți amintești când ne revedem.
Nu voi uita niciodată
Indiferent unde merg
Știu că simți
Că sunt aici
Pentru că voi fi mereu
Aproape
Nu voi uita niciodată
Promit, oriunde aș ajunge
Îți promit că voi fi mereu cu tine
Promite să ai grijă de tine, prietene
Într-o zi, ne vom revedea
Promit, oriunde aș ajunge
Îți promit că voi fi mereu cu tine
Promite să ai grijă de tine, prietene
Într-o zi, ne vom revedea
Promit, oriunde aș ajunge
Îți promit că voi fi mereu cu tine
Promite să ai grijă de tine, prietene
Într-o zi, ne vom revedea
Subtitrarea: Linda Pricăjan