Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Nu ska jag berätta om Hedvig.
Den konstigaste och gladaste flickan du kan tänka dig.
Om hur hon blev min bästa vän.
Och om hur jag förlorade henne.
SNÖSYSTERN
BYGGER PÅ EN BOK AV MAJA LUNDE OCH LISA AISATO
Där ingen gått förut
Träffar du nån som du känner
Som får dig att le
Nån som du har saknat länge
Nån som får dig att se
Ett hopp som du har haft
Bra!
Kom igen!
Kom igen nu!
Ett ljus när det är natt
Och så ska jag berätta om när jag fruktade julen.
Då jag trodde att jag aldrig mer skulle bli glad.
Den första julen utan Juni.
Min storasyster.
Fokusera nu!
Snöbollskrig!
Den satt!
Vill du vara med?
Jag orkar inte.
Det snöar.
Ja.
Det snöade ännu mer i går.
Jaså?
Ja.
Ja…
Hej då.
Här finns det glögg! Kom och köp!
Här finns det glögg!
Sitter du här ensam nu igen?
Ja.
Mamma och pappa har fullt upp.
Ja, julen kan vara stressig.
Ja, verkligen.
Äntligen kommer du!
Vilken tid det tog!
Känner jag dig?
Nej.
Nej, vad ouppfostrad jag är.
Jag heter Hedvig. Nej…
Jag måste ju säga hela mitt namn.
Jag heter Hedvig Hansen.
Jag önskar att jag kunde säga
att jag heter typ Hedvig Victoria Johanna Rosendahl Ekelund,
men det vore inte sant, och man ska inte ljuga.
Angenämt!
Och du? Har du nåt namn?
Ja, Julian.
Hej, Julian! Du anar inte hur otroligt glad jag är över att få träffa dig.
Kom!
Vad fort du simmar! Och långt! Fram och tillbaka, fram och tillbaka.
Jag tappade räkningen.
Du är jättebra på att simma.
Hur har du lärt dig det? Tränar du mycket?
Ja, ganska.
Det såg så härligt ut att kunna fara fram som en fisk.
Eller en haj. Eller en hoppande delfin.
Jag älskar delfiner. Gör du det?
-Jo. -De ser ut att le hela tiden.
-De är nog glada över att kunna simma. -Kanske det.
-Tänk att du kan simma så bra! -Jag har inte tänkt så mycket på det.
Det borde du tänka riktigt noga på.
-Kan inte du simma? -Nej.
Men det är det jag önskar mig mest av allt, att lära mig att simma.
-Jag kan önska mig det till jul. -Det låter bra.
Jag skulle nog känna mig mer hel om jag kunde simma.
Du ser ganska hel ut, om det är till nån tröst.
Det var det roligaste jag hört på länge.
Se dig omkring!
Det är så vackert att hjärtat nästan går itu
och hjärnan exploderar!
Jag älskar verkligen julen!
Jag bryr mig inte så mycket.
-Va? -Jag bryr mig inte om julen.
Du är helt otroligt rolig.
Nej, det är så.
Alla barn älskar ju julen.
Inte jag.
Du kanske simmar för mycket.
-Det blir för mycket vatten för hjärnan. -Jag kan åtminstone simma.
Varför lär du dig inte att simma, om det nu är så viktigt för dig?
-Det har du inte med att göra. -Visst. Nu ska jag hem.
Visst. Som om jag bryr mig!
Du pratar för mycket.
Och du är som en sur träsksköldpadda!
-Träsksköldpadda? -Ja, och de luktar illa!
Adjö och farväl, för alltid.
Vänta, Julian!
Det var inte meningen, förlåt.
Förlåt.
Vi kanske kan bli vänner.
Säkert.
Det låter nog konstigt, men jag tror att vi får ångra oss om vi inte blir vänner.
Om vi skiljs åt nu kommer vi att ångra det i resten av våra liv.
Så i stället för att gå åt varsitt håll kan du följa med mig hem.
Det är nära, Fjordvägen 2.
Precis vid piren.
Jag har pepparkakor och varm choklad. Och vi har julpyntat jättefint.
Du kommer att älska det!
Snälla, gå inte.
-Hej. -Hallå där.
Ska vi leka, Julian? Alla gosedjuren har ont i magen.
Det gör så ont, du måste vara sjuksköterska.
-Ojdå. -Nu är maten klar.
-Fiskbiffar. -Som alltid.
-Hej, vännen. -Hej.
-Har du haft en bra dag, Julian? -Ja, och ni då?
-Jovisst. Absolut. -Ja.
Ja.
Så tänder vi ett ljus i kväll, för att det glädje bär.
Där lyser det sen för sig själv, för alla som är här.
Lek inte med maten, Augusta.
Så tänder vi två ljus i kväll, för att de hopp och glädje bär.
-Det har kommit mycket snö. -Ja… Ja.
-Vi får skotta… -Var är ljusstaken?
Ljusstaken?
Adventsljusstaken. Det är fjärde advent i morgon.
-Just det. -Bara fem dagar till jul.
Bara fem? Ja! Bara fem dagar!
Fem dagar till jul!
Jag går ut och skottar.
Visst.
Mamma är lite…
Hon är…
Vi får ge det lite tid.
-Det går inte. -De kan inte sova.
Om alla ska ligga här kommer ingen att kunna sova.
Kom igen nu.
Sov gott, mina vänner.
Vad betyder det där som pappa sa?
-Vilket då? -Varför ska vi ge det tid?
-Jag vet inte. -Blir det bättre för Juni då?
Jag vet inte.
Slutar Juni vara död då?
Jag vet inte, Augusta. Jag tror inte det.
Sov nu, lillasyster.
Fjordvägen… Ja.
Wow!
Du kom!
Jag gjorde visst det.
Kom in, kära Julian.
Välkommen till Villa Kvisten!
-Heter huset så? -Ja.
Alla hus med självrespekt ska ha ett namn.
Har ditt hus nåt namn?
Du får be dina föräldrar att komma på ett.
Villa Kvisten är så fint.
Jag kände direkt att jag skulle trivas här.
Ett hus med så fint namn måste vara toppen.
När flyttade ni hit?
När jag var liten.
-Har du en bror? -En storebror.
Han är helt fantastisk. Så snäll och klok.
Och bra på allt möjligt.
Inte minst på att teckna. Här är han.
Jag försöker ibland själv.
Jag har underbara bilder i huvudet, men jag lyckas inte få ut dem.
Förstår du?
Men när min bror tecknar…
Det är som om hans teckningar ville bli levande.
Hoppas att du får träffa honom.
Är det där du?
Jag kan inte rita, men jag är bra på skridskor. Kom!
Wow!
Synd att du inte gillar julen, då hade vi kunnat pynta klart.
-Pynta klart? Är det inte klart? -Verkligen inte.
Vartenda rum ska pyntas från golv till tak.
Jag kan hjälpa dig lite då.
Strålande! Kom.
Ängeln ska vara på toaletten.
-Pyntar ni på toaletten också? -Så klart.
Skulle inte du bli avundsjuk om vardagsrummet var perfekt pyntat
och du inte ens fick en liten ängel eller krans?
-Toaletter kan väl inte vara avundsjuka? -Jo, särskilt de.
De får för lite uppmärksamhet för allt sitt slit.
Rum har känslor, vartenda ett. Speciellt här i Villa Kvisten.
-Ta-da! -Wow!
Ser du?
Kransen ska vara i skrubben.
Om man så bara ska hämta en sopkvast får man inte glömma att det är jul.
Ojdå, spiken är borta.
Vänta här, så hämtar jag en ny.
-Hej! -Oj!
Dina skridskor…
Visst är de fina? Konståkningsskridskor.
-Ja, verkligen. -Nu ska du få nåt att hänga på.
Varsågod, ärade gäst.
Lagar du ofta mat?
Hela tiden. Inte minst varm choklad.
Jag måste ha grädde.
-Jag gör lite extra till frukost. -Dricker du choklad till frukost?
Varje morgon.
-Får du det? -Vad tror du?
Jag är glad att du är här.
Jag visste att du bara skojade om att du inte gillar julen.
Har man så där snälla ögon kan man inte hata julen.
Speciellt inte nån som heter Julian.
Jag fyller år på julafton. Det är därför jag heter Julian.
Är det sant?
Julpojken Julian.
Vilket mirakel.
Vilka fantastiska föräldrar du måste ha, som kom på det.
Ja, pappa är lite knasig.
Mamma berättar väldigt roliga historier.
Och så skrattar hon så högt att det blir pinsamt.
Pappa älskar hennes skratt.
-Men nu skrattar de inte så mycket längre. -Jaså?
Varför inte?
De har blivit lite…
Det är som om…
…de har blivit utbytta mot några andra som liknar dem.
De kanske har mycket nu inför jul. Så är det ofta.
Vi har inte pyntat nånting.
-Vi har inte ens ljus i adventsljusstaken. -Vad hemskt.
De har nog glömt att det är jul.
Då får du påminna dem.
Jag?
Ja, vem annars?
Då ska vi se…
Stanna där, jag hjälper dig med skorna.
Så.
Julian!
Adventsljusstaken!
Vi tänder ett ljus, två ljus, tre ljus
Ett ljus, två ljus, tre ljus
Jag hittade den nere i källaren.
-Ja, men vad bra. -Jag putsade den.
Vad duktig du är.
Om vi bestämmer att Juni får tända det fjärde ljuset
så kanske hon blir glad igen, och kommer hem till jul.
Jättefin idé, Augusta, men…
Det funkar inte riktigt så.
Inte riktigt?
Nej, men…
Jag menar…
Augusta... Det är sovdags, kom nu.
-Ska vi inte äta middag? -Jo, kanske…
Julian, kan du…
Kan du göra några mackor?
Jag kommer strax.
Det blir bra.
Hjälp!
-Jag kommer! Vänta! -Hjälp mig, Julian!
-Det går inte! -Jag kommer!
Här är jag!
Vilken tur! Jag fixar inte det här ensam.
Kom igen.
Ett, två, tre!
-Bra! -Nu fortsätter vi.
Visste du att alla snöflingor är unika?
-Det har jag inte tänkt på. -Det borde du verkligen göra.
Oändligt många snöflingor, och ingen är den andra lik.
Det är häftigt.
Titta, en nyutsprungen ros!
Den här ser ut som ett spindelnät.
Titta, ett kugghjul!
Och en sexuddig julstjärna.
Det här borde räcka.
För vadå?
Det vet jag inte.
Vi kan ju göra en vanlig snögubbe, men det är så vanligt.
En snödam är mycket ovanligare.
Jovisst…
Eller en gammal tant!
En sur gammal tant.
-Eller en galen kusin, eller… -En syster.
Ja! En snösyster!
Du är inte så dum du, Julian. Jag har alltid velat ha en storasyster.
Ja…
Sätt ögonen där.
Gör om dem.
Det saknas nåt. Vänta lite.
Titta, julrosor.
Det vill väl en storasyster ha till jul?
Ja.
Så fin.
Ja.
Nu har vi en storasyster!
Vad är det, Julian?
Min storasyster…
Juni…
Hon dog i somras.
Åh…
Julian…
Strax före hennes födelsedag.
Hon skulle fylla 16 år.
Då blir det här din första jul utan henne.
Tycker du om du stekt ägg?
Är du ensam hemma i dag med?
Ja, de är och handlar.
Hedvig, det är nån här.
En gammal man.
Var då?
Han stod precis där och tittade på huset.
Vet du vem det var?
Du bara luras.
Nej, jag lovar.
Har du nån morfar eller så?
Eller en gammal farbror?
De dog för längesen.
-Men… -Glöm den där gamla mannen.
Oj, jag glömde ketchupen.
Maten är klar!
Kommer du?
Ketchup är det bästa jag vet.
Tack, och god jul.
Hej!
Hej, John.
-Är du klar? -Va?
-Med julklapparna? -Nej.
Nej, inte riktigt.
Mamma och pappa, de…
Ja.
Det har kommit mycket snö.
Ja.
Det är perfekt kramsnö.
Ja.
Vi ses väl sen då.
Ja, det gör vi väl.
-Hej då. -Hej då.
Hedvig?
Är du där uppe?
Hedvig?
-Hej. -Hej!
-Till mig? -Ja, till dig.
Det är ju inte jul än.
Det är ingen julklapp. Här.
Det är inte så stort, men det är mjukt.
Många tycker att mjuka paket är tråkiga, men inte jag.
Inga paket är tråkiga. Det är alltid spännande att öppna.
Först när man har öppnat vet man om det är tråkigt.
Därför är det fel att säga att mjuka paket är tråkiga.
Jaja, öppna nu.
-Det är så spännande. -Men öppna då.
-Men då får jag ju veta vad det är. -Det är ju meningen.
-Då är det inte spännande längre. -Nej, och…?
Förstår du inte? Man vill ha spänningen.
Det känns som att hjärtat åker skridskor, runt, runt tills jag blir alldeles yr.
Kan du öppna nu?
Ja.
Fint papper.
En baddräkt!
Det fanns gula och svarta också, men du gillar ju rött.
Tack så jättemycket, Julian!
Är du klar?
För vadå?
Jag tänkte lära dig att simma.
-Va? -Du sa att du önskar dig det mest av allt.
Ja, varför inte?
Vad ska man ha mer? Handduk och badmössa?
Jag går och packar, jag lovar att skynda mig.
Jag väntar utanför.
Bu!
Förlåt att det tog lite tid.
Jag har aldrig varit i ett badhus, så jag blev lite osäker.
Vad är det?
Den gamle mannen.
Han såg ut att ha nycklar till Villa Kvisten.
Du måste veta vem han är.
Jag kan inte berätta allt för dig, Julian.
Blir du inte rädd när han smyger runt huset så där?
Jag är inte rädd.
Inte för det.
-Kan du inte bara berätta… -Sluta fråga, är du snäll.
Kan vi gå nu? Vi ska ju till badhuset.
-Ska du ha den där? -Ja, annars sjunker jag ju.
Du ska ju lära dig att flyta utan hjälp.
Det är det som är att simma.
Det känns bara lite…
Jag vet inte… Lite onaturligt.
Det är det inte.
Det är helt naturligt.
Hoppa i, det bits inte.
Vi får väl se.
Där ser du, det är ingen fara.
Gör så här…
Kom igen, böj på knäna.
Nu kan du andas in och doppa dig.
-Nej! Tänk om jag får vatten i lungorna. -Andas inte in.
Men du kan blåsa bubblor.
Lätt som en fjärt.
Såg du? Jag gjorde det!
En gång till!
-Bra! Du kan ju. -Ja!
Och så lägger du till armarna, som jag visade.
Det klarar du.
Ja, det kommer att gå toppen!
Jag simmade!
Såg du, Julian?
Jag, Hedvig Hansen, simmade!
Jag kan simma!
Inte för långt ut, Hedvig. Det blir djupt där.
Kom tillbaka!
Hedvig!
Gick det bra?
Där stod du, första gången jag såg dig.
Du tryckte näsan mot fönstret.
Du såg ut som en gris.
En snäll gris.
Det gör inget om du inte klarar det i dag.
Vi får fortsätta öva. Tills du simmar som en fisk.
Eller som en delfin.
Ja.
Man får inte ge upp.
Inte ge upp.
Det är bara det att…
Ja?
Jag vet inte om jag…
…nånsin kommer att klara det.
Varför inte?
Tänk att snö egentligen bara är vatten.
Visst är det konstigt att nåt som är så lätt, mjukt och vackert
kan bli så kallt, mörkt och svårt?
Jo, men vatten kan ju bli till snö igen.
Till stjärnor, spindelnät, rosor…
Det är sant.
Det är faktiskt helt sant.
Du är inte så dum du, Julian.
Nej. Ska vi göra nåt som du är bra på i morgon?
Som vadå?
Vi kan åka skridskor.
-Skridskor? -Ja, jag är jättedålig på det.
Du kan lära mig.
Jag kan väl lära dig ett par konster.
Här var det nybakat tunnbröd!
Vad sjutton!
Du skrämmer ju livet ur folk.
-Förlåt. -Vad gör du här? Är du vilse?
Nej.
Eller kanske lite.
-Är du vilse eller inte? -Det är jag.
Men jag tänkte köpa några kort. Några julkort.
Och det har du många.
-Du har gått vilse, men ska köpa julkort? -Ja.
-Vilken tur då. -Verkligen.
Det var det dummaste.
Okej…
Jag säljer dem inte styckvis.
-Och du kanske inte vill ha hundra? -Nej, verkligen inte.
Då får jag väl gå då.
Okej, ta ett då.
-Får jag det? -Ett kort.
-Skynda dig, innan jag ångrar mig. -Ja, absolut.
Tack.
-Har du nåt namn? -Julian.
Julian, jaha. Jag heter Henrik.
Vem är det till?
En vän, tror jag.
Vilket kort tror du att din vän vill ha?
Det här var väldigt fint.
Har du många vänner?
Nej.
Bara en.
John, eller… Vi var vänner, men sen fick jag en till.
Men nu har jag nog bara den andra.
En eller två bra vänner är bättre än hundra dåliga.
Det gäller att ta vara på dem.
Ja.
Jag kände en gång…
…en pojke som påminner om dig.
Han var lite liten till växten, och inte så bra på fotboll.
Det är inte jag heller.
Vet du vad han gjorde när de andra lekte på rasterna?
-Nej. -Han satt inne och ritade.
Han ritade sig igenom hela grundskolan.
Till slut blev det hans jobb.
-Den pojken… Det var du! -Det stämmer.
Wow! Du måste verkligen älska julen, så bra som du ritar.
Ja, en gång i tiden kanske.
Tyst, Martha.
Martha?
Ja…
Jag kallar henne det.
Alla maskiner med självrespekt behöver ett namn.
Jag måste laga dig igen.
Jag har sett dig förut.
Utanför Villa Kvisten.
Jag har en leverans i morgon, så jag måste rappa på.
Varför var du där? Du hade nycklar, varför gick du inte in?
Håll dig borta från det huset! Iväg med dig nu! Iväg!
Iväg!
Hej! Är du klar?
Hej!
Jag tog med varm choklad, pepparkakor och brända mandlar.
Extra strumpor om vi blir blöta, och yllefiltar om vi fryser.
Var är dina skridskor?
-Jag mindes inte var de var. -De hänger i skrubben.
-Det var det jag inte mindes. -Men…
Jag tog med munkar också.
Ska vi börja med dem? Det är nyttigare än pepparkakor.
Jag stötte på den gamle mannen igen.
Han heter Henrik.
-Han… -Men först ska vi åka skridskor.
-Du har ju inga. -Än sen?
En duktig skridskoåkare åker lika bra utan skridskor.
Här.
Åka skridskor utan skridskor?
Så klart. Kolla här.
-Kan du inte följa med ut? -Nej, jag väntar här.
Det kommer att gå bra.
Slappna av och glöm inte att andas.
-Jag andas ju. -Nej, du håller andan.
Om jag inte hade andats hade jag dött.
Om det vore så enkelt…
-Det skulle gå bättre om du var med. -Nej, verkligen inte.
Du måste hitta balansen.
Upp med blicken!
-Jag måste ju se var jag går. -Nej, bara vart du ska.
Inte där du är, bara dit du ska.
Jag kan!
Titta framåt! Bara framåt!
Vänta, Julian!
Inte så långt ut!
Vänta, Julian! Inte så långt ut!
Vadå, trodde du att jag skulle försvinna i djupet?
Jag ska ingenstans.
-Bra att du tog med filtar. -Ja, verkligen.
Varsågod.
Till mig? Men jag fick ju…
Henrik har gjort det.
Han ritar jättebra. Visst är det fint?
Ja.
-Verkligen. -Han kändes inte så konstig nu.
Vill du åka mer eller måste du hem?
Varför vill du inte prata om Henrik?
-Du berättar ju inte allt för mig heller. -Jag har inga hemligheter.
Jo.
Du har till exempel inte sagt nånting om din storasyster.
Men jag frågar inte om det.
Jag berättar när jag är redo.
Så får du berätta när du är redo.
-Jag kanske redan är redo. -Nu?
Ja, nu.
I så fall kan jag sitta här i 50 år och lyssna på dig.
Juni…
Hon…
Det hände nåt med henne.
Jag minns inte precis när.
Kanske när hon började högstadiet.
Hon blev plötsligt så…
…tyst och annorlunda.
Var hon sjuk?
Det var ingen vanlig sjukdom, ingen influensa eller nåt sånt.
Hon…
…var så ledsen.
Hon låg bara i sin säng…
…och blev allt smalare.
Hon var för ledsen för att äta till och med.
Och hon slutade att gå till skolan.
Sen blev hon så smal att hon hamnade på sjukhus.
Men det var väl bra? Då fick hon hjälp.
Hon blev ändå bara smalare och smalare, och sen fick hon lunginflammation.
Och så dog hon.
Alla sa att det inte skulle hända.
Sjukhuset sa att det inte skulle hända, och mamma och pappa med.
Men det hände ändå.
Julian…
-Hur var hon innan? -Vad menar du?
Hur var Juni innan hon blev ledsen?
Hon var gladast av alla.
Jätterolig.
På vilket sätt?
Det var inte så mycket det hon sa, utan att det var hon som sa det.
Skrattade Juni så skrattade alla.
Hon skrattade så högt.
Och hon var vild av sig. Vild och rolig.
Hela familjen blev vild och rolig när hon var med.
Men…
När jag drömde mardrömmar kröp jag ner hos henne.
Då var hon så snäll.
Snäll och tyst.
Vad härligt att du hade en så bra storasyster.
Ja.
Och att hon har dig.
Vad menar du med det?
Hon finns i ditt hjärta.
Så länge hon finns där försvinner hon inte.
-Hej, vännen. -Hej.
Hejsan.
-Har du haft en fin dag? -Ja.
Varifrån kom det här?
-Från Junis album. -Juni?
Varför sitter det här?
Du får inte ta ut nåt ur det albumet.
-Det är inte "nåt", det är Juni. -Du ska låta det vara.
-Är det så svårt att förstå? -Lina…
Jag orkar inte bli påmind om allt hela tiden.
Vi kan inte gå runt och bli påminda om allt det hemska.
Men…
…det mesta var ju bra…
…med Juni.
-Nästan allt var bra med Juni. -Det var det.
Det var det, mamma menade inte så.
Du…
Juni kommer inte tillbaka, även om vi sätter upp bilder på henne.
-Det tror jag inte heller. -Nej.
Men vi måste hitta ett sätt…
…att gå vidare.
Och det går inte…
Vi kan inte det om vi ska tänka på allt som har varit.
Allt som har hänt.
Förstår du hur jag menar?
Kanske.
Bra.
Du är aldrig hemma längre.
Och det känns inte så bra att du är vid graven ensam.
Vi går ju aldrig dit.
Ni vill aldrig gå dit.
Nu lägger vi undan det här, Augusta.
Julian?
Julian, vänta!
Hej.
Jag var på väg hem till dig.
Det är mycket snö.
Varför pratar du om vädret hela tiden?
Bara vuxna pratar om vädret hela tiden.
-Kanske det. -Kan vi inte prata om nåt annat?
Vi får prata om nåt annat då.
Varsågod.
Tack.
Och god jul.
Det blir ingen god jul.
Det kommer det aldrig att bli.
Jag måste hem.
Hej, Julian.
Jag har tänkt mycket på dig, och på Juni.
Tänk om jag hade fått träffa henne.
Hon verkar ha varit så rolig och snäll, en toppensyster.
Hur såg hon ut? Var hon lik dig?
Simmade hon också eller gjorde hon nåt annat?
Åkt skridskor, skidor… Nej, vänta!
Hon ritade! Jag känner på mig att hon var bra på att rita.
Du frågar och frågar, men du lyssnar inte på svaren.
Nej.
Det brukade min bror också säga.
Du vill veta allt om mig, men du har inte berättat nåt om dig.
Jag försöker verkligen.
-Men det är inte så lätt. -Hur svårt kan det vara?
Varför är du ensam jämt?
Varför har jag inte träffat din familj?
Och varför sa du "brukade"?
-Vadå? -Du sa att din bror brukade säga så.
Säger han inte det längre? Är han död?
Nu får du berätta.
Det går inte.
Då kan vi inte vara vänner längre.
Va?
Jag vill inte vara din vän om du inte berättar nånting.
Men…
Det måste du, vi behöver varann.
Jag behöver inga vänner som inte är ärliga.
-Du förstår inte, det är inte så det är. -Allt är så lätt för dig.
Du bor i ett fint hus, dricker varm choklad och har roligt.
Jag har det bara jättejobbigt.
Du säger att jag kan lösa det, men det är dumheter.
Allt har blivit värre, och du är inte ärlig.
Men om jag berättar så…
-Vadå? -Det går inte.
Gå inte.
Snälla.
Snälla Julian, sluta.
-Bara du kan… -Jag gör som jag vill.
-Vi är inte vänner längre. -Nej…
Julian… Gå inte, Julian!
Julian! Julian!
Hedvig?
Hedvig!
Kom igen nu!
Förlåt! Förlåt, Hedvig!
Öppna, snälla. Hedvig!
Nu har jag dig! Ut med dig.
Julian?
Vad tusan! Jag sa ju åt dig att inte gå hit.
Förlåt.
Det här är mitt hus, du får inte vara här.
Ditt hus?
Men du bor ju inte här.
-Nej, inte nu längre tyvärr. -Varför inte?
Min syster har tagit över här.
Det är som om hon var här i huset.
Din syster?
Ja.
Hedvig.
Min lillasyster.
Hedvig?
-Ja. -Men…
Var är hon nu då?
Hon är ju död.
Död?
Hon dog dagen före julafton för 50 år sen.
Det kan inte stämma.
Vilket då? Jag hade en syster som dog.
Du hade ingen syster. Du ljuger! Det är inte sant!
Julian! Julian!
Julian!
Olav Askeland...
Katrine Møller...
Jens Halvdan Larsen...
Hedvig!
Nej…
Hej.
-Kunde du inte sova? -Nej.
Jag tänker på julen.
Jaså?
Att det inte blir nån jul utan Juni.
Samma här.
Hon kommer väl inte tillbaka?
Nej, det gör hon inte.
Okej.
Vill du sova hos mig?
-Eller ni. -Ja.
Säg god natt till världens bästa storebror, Teddy.
-Sov, du. -Vart ska du?
Jag måste fixa en grej.
-Vadå? -Fråga inte så mycket.
Det är julafton i morgon, tänk om jag har hemligheter.
-Julafton? -Ja, julafton.
-Blir det jul ändå? -Man får ju inte ge upp, vet du.
Man får inte ge upp.
Julian?
Jag undrar om du kan hjälpa mig med en grej.
Ja, visst.
Det var inte meningen att skrämmas så där.
Jag var ledsen och…
Jag blev också rädd när jag hittade dig.
Brädorna i golvet är ruttna, du kunde ha ramlat rakt igenom.
Men…
Varför var du ledsen?
Jag blir ofta ledsen, Villa Kvisten är…
Jag tänker på Hedvig och att det kanske var mitt…
Vadå?
Det var precis 50 år sen.
50 år sen idag.
Vi hade hämtat en julgran, hon och jag.
Vi skulle pynta den tillsammans alla fyra den kvällen.
Det var det enda som var kvar, annars var det julfint överallt.
Du anar inte hur vackert det var.
Jo, det kan jag nog.
Sen fick vi barn leka.
Mamma och pappa var och köpte de sista julklapparna.
Vi åkte ofta skridskor ute på fjorden.
Alla barn hade samlats där.
Hon hade sin röda kappa på sig.
Hon snurrade runt och runt… som en leksakssnurra.
Hon var bra på att åka skridskor.
Hon råkade nog bara åka så där långt ut. Hon var ingen skrytmåns.
Hon tänkte sig nog bara inte för.
Och jag…
Jag höll på med nåt annat.
Jag ropade, men hon hörde inte.
Och så…
Åkte hon ner i en vak.
Ett hål i isen, alltså.
Och hon kunde inte simma.
Jag sprang så fort jag kunde, men det var för sent.
Hon fäktade med armarna och…
…så försvann hon bara.
Utan ett ljud.
Vi hittade henne några kilometer längre ner dagen därpå.
Där låg hon med skridskorna på.
Sen dess har jag inte firat jul.
Jag är bara här och gör kort.
År ut och år in.
Men det var ju inte ditt fel.
Ibland så tänker jag…
…att hon är arg på mig.
Eller besviken. Och att det är därför…
Att det är därför hon inte får fason på döden.
Att hon aldrig kommer att få frid och kunna lämna…
Lämna den här världen.
Hon kanske bara… tycker för mycket om att leva?
Tycker om att leva?
Ja, kanske det.
Ja, hon tyckte verkligen om att leva, min lillasyster.
Du är inte så dum du, Julian.
-Behövde du hjälp med nåt? -Ja.
-Vem är Juni? -Min storasyster.
Hon är också död.
Kära Julian…
Det var ingen slump att du kom till Villa Kvisten.
Hämta lådan med papper.
Bästa kvaliteten.
Nu ska vi göra de vackraste julkort du kan tänka dig.
Den bilden.
-Och den. -Ja.
-Hon är så söt där. -Ja.
-Ta av dig skorna. -Ja.
Wow, vilka fina kort!
Junikort! Julkort!
Kan jag få det där? Får jag det, Julian?
Det där var fint.
-Får jag det, Julian? -Ja, så klart.
-Och det där? -Ta det, du.
Titta, mamma! Det är juni! Junipynt.
Säg nåt då.
Varför säger ni inget?
Ni säger att vi ska ge det tid.
Men då slutar man visst bara prata.
Jag orkar inte låtsas som ingenting.
Jag vill inte glömma att jag är ledsen och saknar henne.
Men jag vill inte heller glömma hur ledsen hon var,
och hur glad hon var.
Jag vill minnas allt.
Juni kommer alltid att finnas här.
De som dött försvinner inte bara. De finns här bara vi tänker på dem.
Då är de här för alltid.
Därför har jag bestämt att vi inte ska ge det mer tid.
Vi ska sluta låtsas som ingenting.
Vi ska titta på bilder och minnas vem hon var.
Minns ni allt tokigt som hon hittade på?
Minns ni hur hon dansade när hon gick, och sjöng när hon pratade?
Minns ni hennes skratt?
Minns ni inte det?
Jag minns det, Julian.
-Jag minns. -Klart att vi minns det.
-Klart att vi minns, men… -Nej! Inga fler "men".
Är det så vi ska fira jul?
Är det så här vi ska ha det? Det hade inte Juni gillat.
-Vart ska du? -Jag ska hjälpa en vän.
Hedvig…
Förlåt för det jag sa.
Jag vill vara din bästa vän.
Det är inte ditt fel.
Jo, jag borde inte ha sagt så taskiga saker.
Det är mitt fel som är kvar här.
Jag är bara så hemskt rädd för att dö.
Livet var så bra.
Jag älskade att leva.
Ja…
Jag tänkte att om jag stannade här, bland de levande,
så skulle jag fortsätta leva.
Förstår du?
Jag tror det.
Jag väntade och väntade…
Innan du dök upp kunde ingen se mig.
Ingen kunde höra mig.
Bara min bror.
Jag försökte få kontakt med honom.
Några gånger lyckades jag nog.
-Då blev jag så glad. -Men…
Han blev ledsen av det.
Nej… Det var inte min mening.
Han tror att det du råkade ut för…
…var hans fel.
Jag tänkte mig inte för, jag hade bara så roligt.
Han tror att du är arg på honom, att det är därför du är kvar här.
Så är det ju inte.
Då måste du gå vidare.
Vill du verkligen det?
Men jag tror att det blir bäst så.
Kom.
Vi går tillsammans.
Jag måste inte göra det.
Jag måste inte. Jag behöver inte göra det.
Jag kan stanna lite till.
Till i morgon i alla fall.
Eller till efter jul.
Visst kan jag det?
Vi kan gå till Villa Kvisten och dricka varm choklad.
En sista gång.
Kan vi det göra det? Snälla?
Jag ser inte Villa Kvisten längre.
Inte så som det var.
Och snart ser jag inte dig heller.
Då blir du alldeles ensam igen.
Men jag…
…vill inte försvinna helt.
Du försvinner inte.
Du kommer alltid att finnas i mitt hjärta, tillsammans med Juni.
Jag kommer att sakna dig så.
-Tänk på mig varje gång det snöar. -Ja.
Du är min snösyster.
Ja, det är jag.
Hej då, snösyster. Vi ses.
Vi ses.
-Den glittrar! -Ja.
-Den då? -Ja.
Den, ja.
-Häng upp den också. -Ja.
-Här uppe, kanske? -Ja.
Ta den, och den här.
-Den är så söt! -Jättesöt!
Wow!
Grattis på födelsedagen och god jul!
Grattis, vår älskade julpojke.
Och god jul, födelsedagsbarnet.
-Ta den här, Augusta. Här. -Vänta.
-Nej! -Där kom den. Grattis.
-Det är kallt ute. -Så.
Det ska bli roligt att få höra Julian sjunga.
Ja, så underbart.
Den var inte där.
-Jag hittar inte min andra sko. -I garderoben, Erik.
-I garderoben. Ja. -Här?
Har jag inte tittat där? Det gjorde jag ju.
Där!
-Där, ja. -Hjälp mig med slipsen.
-Det går inte… -Du lär dig ju aldrig.
Varför ska den sitta runt halsen?
TILL JULIAN FRÅN JOHN
GRATTIS PÅ FÖDELSEDAGEN HOPPAS ATT DET BLIR BRA KRAMSNÖ
Nu måste vi skynda oss.
Det känns som att jag svävar
Svävar runt och dalar ner
Jag känner att jag lever
När du ser på mig
Och jag vill alltid vara här
Nära
Såg du oss?
Ja?
Hej!
-Hej. -Det snöar.
Ja.
Massor. Och det är kramsnö.
Pratar du om vädret?
Jag gör visst det.
-Snöbollskrig! -Ja!
Hedvig hade rätt.
Jag hade ångrat mig hela livet om vi inte hade blivit vänner.
Även om jag förlorade henne.
Hon lärde mig att ingenting försvinner helt.
Snö blir till vatten.
Och vatten kan bli tårar…
…eller snö.
Och om du verkligen tycker om nån, så försvinner den aldrig helt.
-God jul, då. -God jul.
En sista blick, håller kvar
En sista dans innan jag går
Himlen, stjärnklar
Jag släpper det som var
Ett första steg i evighet
Finner tröst i det jag vet
Det är livets gång, som natt och dag
Ja, jag släpper det som var
Ger dig en bild Så att du minns när vi ses igen
Jag kommer aldrig glömma
Vart jag än styr mina steg
Så vet jag att du känner
Att jag är här
För jag vill alltid vara
Nära
Minnen här i väggarna
En snökristall som dalar ner
Jag finns där, nu är jag fri
En del av dig för alltid
Gör dig en bild Så att du minns när vi ses igen
Jag kommer aldrig glömma
Vart jag än styr mina steg
Så vet jag att du känner
Att jag är här
För jag vill alltid vara
Nära
Kommer aldrig glömma
Lovar, vart jag än styr mina steg
Lovar, jag ska alltid vara med
Lova att ta hand om dig, min vän
En dag så möts vi igen
Lovar, vart jag än styr mina steg
Lovar, jag ska alltid vara med
Lova att ta hand om dig, min vän
En dag så möts vi igen
Lovar, vart jag än styr mina steg
Lovar, jag ska alltid vara med
Lova att ta hand om dig, min vän
En dag så möts vi igen
Undertexter: Martina Nordkvist