Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Я розповім вам про Гедвіґ.
Найдивнішу і найвеселішу дівчинку, яку лише можна уявити.
Розповім, як вона стала моєю подругою.
І як я її втратив.
СНІГОВА СЕСТРИЧКА
ЗА КНИГОЮ МАЇ ЛЮНДЕ ТА ЛІЗИ АЙСАТО
Там, де ще ніхто не ходив
Зустрінь свого знайомого
Того, хто тебе смішить
І за ким ти давно сумував
Того, хто змушує тебе бачити
Втрачену надію
Так!
Нумо!
Нумо, народ!
Світло вночі
А ще я розповім вам про час, коли я боявся Різдва.
І думав, що вже ніколи не буду щасливим.
Це було перше Різдво без Юні.
Моєї старшої сестри.
Я завжди буду поруч
Зосередьтеся!
Поруч
Снігова битва!
В яблучко!
Пограємо?
Я не можу.
-Сніжить. -Га?
Так.
Вчора сніжило ще більше.
Справді?
Так.
Але…
Бувай.
Купуйте глег!
ЮНІ СЕТЕР ДГАВАН 12.06.2008–25.05.2024
Знову сидиш тут сам?
Так.
Мама з татом дуже зайняті.
Розумію, святкова метушня.
Так.
Ось ти де! Нарешті!
Я вже зачекалася.
Ми знайомі?
Ні.
Маєш рацію. Я справжня нечема.
Мене звати Гедвіґ. Ні, чекай.
Треба назвати повне ім'я.
Мене звати Гедвіґ Гансен.
Хотіла б сказати, що я Гедвіґ Вікторія Юганна Русендал Екелунд чи якось так,
але це неправда,
а брехати не можна.
Дуже приємно!
-А ти? -Га?
У тебе є ім'я?
Так. Юліан.
Привіт, Юліане. Ти не уявляєш, як неймовірно я рада знайомству.
Ходімо!
Ти так швидко плаваєш! І довго!
Туди-сюди.
Я геть збилася з рахунку.
Ти фантастично плаваєш.
Як ти навчився? Ти багато тренуєшся?
Так, багато.
Класно отак літати у воді, наче риба.
Чи акула.
Чи веселий дельфін.
Я люблю дельфінів. А ти?
-Звісно. -Вони ніби завжди посміхаються.
Мабуть, вони щасливі, що вміють плавати.
-Як гадаєш? -Можливо.
Тобі пощастило, що ти так добре плаваєш.
Я про це не думав.
Мусиш подумати! Неодмінно задумайся.
-А ти? Ти не вмієш плавати? -Ні.
Але найбільше у світі я хочу
навчитися плавати.
-Може, загадаю на Різдво. -Гарна ідея.
Думаю, я стала б досконалішою, якби вміла плавати.
Якщо це тебе втішить, ти вже досконала.
Давно я не чула нічого настільки смішного.
Роззирнись!
Навколо так гарно, що серце може розірватися,
а мозок — вибухнути, еге ж?
Я обожнюю Різдво!
Не знаю. Мені байдуже.
-Що? -Мені начхати на Різдво.
Ти надзвичайно кумедний.
Ні, серйозно.
Але всі діти люблять Різдво.
Не я.
Знаєш, ти забагато плаваєш.
Вода забиває тобі мозок.
Я хоч вмію плавати.
Чому б тобі не навчитися,
якщо це так важливо для тебе?
Це не твоя справа.
Байдуже. Мені треба додому.
Гаразд. Ніби мені не байдуже!
Ти забагато говориш.
А ти сердитий, наче мала тиха болотяна черепаха.
Болотяна черепаха?
Так, і вони смердять!
Бувай! Прощавай. Назавжди!
Юліане, чекай.
Я не хотіла. Вибач.
Вибач.
Я подумала, що ми можемо стати друзями.
Так, дійсно.
Знаю, звучить дуже дивно,
але, гадаю, ми дуже пошкодуємо, якщо не станемо друзями.
До кінця життя шкодуватимемо, якщо зараз покинемо одне одного.
Замість того, щоб розійтися,
ти міг би піти зі мною до мене додому.
Це недалеко. Фйордваєн, 2.
Біля пірса.
У мене є імбирне печиво і какао.
І ми дуже гарно прикрасили дім.
Тобі сподобається!
Не йди, будь ласка.
-Привіт. -Привіт.
Хочеш погратися, Юліане?
У всіх моїх іграшок болить живіт.
Це дуже серйозно, і ти маєш бути медбратом.
-Ого. -Час вечеряти, діти.
-Рибні котлети. -Як завжди.
-Рада тебе бачити. -Так.
Гарний був день, Юліане?
Так. А у вас?
-Звісно. -Так.
Так.
Сьогодні ми запалимо свічку Запалимо, щоб радіти
Вона світить для себе і для всіх присутніх
Не грайся з їжею, Авґусто.
Сьогодні ми запалимо дві свічки Запалимо, щоб радіти й надіятися
Випало багато снігу.
Так.
-Треба прибрати… -Де підсвічник?
Підсвічник?
Для Адвенту.
Завтра четверта неділя Адвенту.
-Так. -До Різдва лише п'ять днів.
П'ять днів? Ура, лише п'ять днів!
П'ять днів до Різдва!
Я піду прибирати сніг.
Гаразд.
Мама просто…
Так, вона…
Нам потрібен час.
19 ГРУДНЯ. МЕРКУРІЙ
Не вийде.
Вони теж не можуть заснути.
Якщо взяти їх усіх,
ніхто з нас не засне.
Ну-бо.
Гарних снів, друзі.
Що значить те, що сказав тато?
-Що? -Для чого потрібен час?
-Не знаю. -Це допоможе Юні?
Я не знаю.
Завдяки часу Юні перестане бути мертвою?
Не знаю, Авґусто. Навряд.
Спи, сестричко.
Фйордваєн… Так.
Ого.
Ти прийшов!
Гадаю, так.
Заходь, любий друже Юліане.
Ласкаво прошу до вілли «Гілля»!
-У вашого будинку є назва? -Так.
Кожен поважний будинок має ім'я.
У вашого немає імені?
Скажи батькам, що треба негайно його придумати!
Вілла «Гілля» — це гарно.
Я одразу знала, що почуватимуся як удома.
Дім із такою назвою — гарне місце для життя.
Давно ви сюди переїхали?
Коли я була малою.
-У тебе є брат? -Старший.
Він дивовижний.
Дуже добрий і мудрий.
Йому все вдається.
Але найкраще він уміє малювати. Дивися, це він.
Іноді я теж намагаюся малювати.
У мене в голові прекрасні картинки,
але я не можу їх звідти витягти.
Розумієш, про що я?
А от малюнки мого брата…
Вони ніби хочуть зістрибнути зі сторінки й ожити.
Сподіваюся, ти його зустрінеш.
Це ти?
Я не вмію малювати, але добре катаюся.
Ходімо!
Ого!
Шкода, що ти не любиш Різдво. Допоміг би закінчити прикрашати дім.
Закінчити?
-Ви ще не закінчили? -Аж ніяк.
Важливо повністю прикрасити кожну кімнату.
-Я можу трохи допомогти. -Чудово. Ходімо.
Янгол для вбиральні.
-Ви і вбиральню прикрашаєте? -Звісно.
Ти б на її місці не заздрив,
що вітальня прикрашена дивовижно,
а ти навіть без янголятка чи вінка?
Не думаю, що вбиральня здатна заздрити.
Ще й як. Вбиральні не отримують визнання за свою важливу роботу.
У кімнат теж є почуття. У кожної.
Особливо у віллі «Гілля».
-Та-да! -Ого!
Бачиш?
Вінок для комори.
Навіть коли робиш щось нудне, як-от дістаєш мітлу,
не забувай про Різдво.
Йой. Цвях зник.
Принесу новий.
Гей!
Твої ковзани…
-Вони… -Гарні, так? Справжні ковзани.
-Так… Дуже. -Так, треба повісити.
Прошу, шановний гостю.
Ти багато готуєш?
Так. Особливо гарячий шоколад.
Мені потрібні збиті вершки.
Вранці готую із запасом.
Що? Ти п'єш какао на сніданок?
Щоранку.
-Тобі дозволяють? -А ти як думаєш?
Я рада, що ти тут.
Я завжди знала, що твоя нелюбов до Різдва — це жарт.
У тебе добрі очі. Ти не можеш ненавидіти Різдво.
Юліан не може ненавидіти Юль.
Я народився на Святвечір.
Тому мене так і назвали.
Дійсно?
Юліан Різдвяний.
Схоже на диво.
У тебе, мабуть, чудові батьки,
якщо таке вигадали.
Так. Тато трохи дивакуватий.
Мама розповідає дуже смішні історії.
І так голосно сміється, що їй потім трохи ніяково.
Тато каже, що любить її сміх.
-Але зараз вони мало сміються. -Он як?
Чому?
Вони стали трохи…
Їх наче
замінили
на персонажів, які схожі на них.
Може, це через святкову метушню?
Це нормально.
Ми не прикрашали дім.
Навіть свічки не поставили.
Жах.
Думаю, вони забули про Різдво.
То нагадай їм.
Я?
Так. Хто ще?
Заходь…
-Так. -Стій тут. Я зніму твої чоботи.
Отак.
Юліане!
Свічки Адвенту!
Ми запалюємо одну свічку, дві свічки, три
Одну свічку, дві свічки, три Одну свічку…
Я знайшов його в підвалі.
-Так. Чудово. -Я його відполірував.
Молодець.
Є ідея. Якщо скажемо, що Юні може запалити четверту свічку,
може, вона знову буде щасливою.
І повернеться додому на Різдво.
Чудова ідея, Авґусто, але
це не зовсім так працює.
Не зовсім?
Ні.
Я хотів сказати…
Авґусто…
Час спати. Ходімо.
Ми не вечерятимемо?
Так, можливо…
Юліане, може, ти…
Можеш зробити сендвічі?
Я скоро повернуся.
Усе гаразд.
На поміч!
-Я біжу! Чекай! -Юліане, допоможи мені!
-Я не можу! -Біжу!
Я тут!
Слава богу! Я сама б не впоралася.
Ну-бо.
Один, два, три!
-Так! -Не зупиняймося!
Ти знав, що всі сніжинки різні?
Я про це не думав.
Про це варто добряче подумати.
Безкінечна кількість сніжинок, і всі різні.
Це класно.
Глянь! Троянда!
А ця схожа на павутиння.
Глянь! Коліщатко.
І шестикутна Вифлеємська зірка.
Мабуть, достатньо.
Для чого?
Гадки не маю.
Можна зробити звичайного сніговика,
але їх дуже багато.
Можна снігову пані, їх роблять рідше.
Авжеж…
Можна зробити стару тітку!
Сварливу стару тітку.
Чи шаленого кузена, чи…
Сестричку?
Так! Снігову сестричку!
Ти дуже кмітливий, Юліане!
Я теж завжди хотіла старшу сестру.
Так…
Спробуй зробити очі тут.
Ще раз.
Чогось не вистачає. Чекай.
Дивися. Це різдвяні троянди.
Така старша сестра хоче троянди на Різдво, так?
Так.
Дуже гарна.
Так.
Тепер у нас є старша сестра.
Щось не так, Юліане?
Моя старша сестра…
Юні…
Вона померла влітку.
Юліане…
Перед своїм днем народження.
Їй мало виповнитися 16.
То це твоє перше Різдво без неї.
Ти любиш яєчню?
Ти знову сьогодні сама вдома?
Так, усі на закупах.
Гедвіґ. Там хтось є.
Якийсь старий.
Де він?
Він стояв отам, дивився на будинок.
Ти знаєш, хто це?
Ти жартуєш.
Ні, присягаюся.
У тебе є дідусь?
Чи літній дядько?
Усі давно померли.
-Але… -Забудь про старого.
Ой, я забула кетчуп.
Їжа готова!
Ти йдеш?
Обожнюю кетчуп.
Дякую. Веселого Різдва.
Привіт!
Привіт, Юне.
-Ти все купив? -Га?
-Подарунки. -Ні.
Ні. Ще ні.
Мама й тато… Вони…
Так.
Щось снігу багато.
Так.
Але класно ліпити сніжки.
Так.
Гаразд, до зустрічі.
Так. Мабуть.
-Бувай. -Бувай.
20 ГРУДНЯ. ВЕНЕРА
Гедвіґ!
Гедвіґ?
Ти нагорі?
Гедвіґ?
-Привіт. -Привіт!
-Це мені? -Так, тобі.
Але ще не Різдво.
Це не різдвяний подарунок. Бери.
Він невеликий.
-Так. -Але м'який.
Кажуть, м'які подарунки нудні,
але я не згодна. Подарунки ніколи не нудні.
Обгортка — це вже цікаво.
А потім уже відкриваєш і все бачиш.
Тож неправильно казати, що м'які подарунки нудні.
Так. Відкривай.
Я рада й схвильована.
Розгортай вже.
Але тоді я дізнаюся, що це.
У цьому й суть.
-Радісне хвилювання зникне. -То й що?
Ти не розумієш?
Бути схвильованою чудово.
Наче серце кружляє,
доки в мене не закрутиться голова.
Відкривай уже.
Так.
Дуже гарний папір.
Купальник!
Ще були жовтий і чорний,
але ти любиш червоний, тож…
Юліане! Дякую!
То ти готова?
До чого?
Я хочу навчити тебе плавати.
-Що? -Це твоє заповітне бажання.
Так. Чом би й ні?
Що мені взяти із собою? Що треба? Рушник, шапочка?
Зберу речі якомога швидше!
Я чекатиму надворі.
Бу!
Вибач, що так довго.
Я ніколи не була в басейні і не знала, що взяти.
Що таке?
Знову той старий.
Схоже, у нього є ключі від вілли «Гілля».
Ти точно не знаєш, хто він?
Юліане, я не все можу тобі розповісти.
Ти не боїшся, що він отак ходить біля твого дому?
Я не боюся.
Не цього.
-Просто скажи… -Не питай, будь ласка.
Ходімо? Ми збиралися в басейн.
Тобі потрібна ця штука?
Авжеж. Інакше я потону.
Ти ж прийшла вчитися, щоб плавати самостійно.
У цьому суть плавання.
Але це трохи…
Не знаю, неприродно?
Ні.
Цілком природно.
Ну-бо, вода не кусається.
Подивимося.
Бачиш? Нічого страшного.
Зроби отак…
Ну-бо. Зігни коліна.
Тепер можеш зробити вдих і зануритися.
Ні! А якщо в легені потрапить вода?
Не вдихай.
-Он як. -Можеш робити бульки.
Це легко.
Бачив? Я впоралася!
Знову впоралася!
-Добре! У тебе виходить! -Так!
Тепер можеш гребти руками, як я показав.
Ти зможеш.
Так, і це буде фантастично!
Я пливла!
Ти бачив, Юліане?
Я, Гедвіґ Гансен, пливла!
Я вмію плавати!
Гедвіґ! Не так далеко! Там глибоко.
Повертайся!
Гедвіґ!
Усе гаразд?
Ти стояла там, коли я вперше тебе побачив.
Ти притиснула ніс до скла…
Ти була схожа на свинку.
Гарну свинку.
Нічого, якщо сьогодні не вийде.
Треба ще потренуватися.
Доки не попливеш, як риба.
Чи дельфін.
Так.
Не можна здаватися.
Треба не здаватися.
Просто…
Так?
Я
не знаю, чи
зможу колись це зробити.
Чому?
Дуже дивно думати, що сніг — це просто вода.
Ага.
Хіба не дивно,
що щось таке легке, м'яке й красиве
може бути таким холодним,
темним і важким?
Так, але вода може знову стати снігом, так?
Зірками, павутинням, трояндами й…
Це правда.
Це дійсно так.
Ти розумний, Юліане.
Так.
Може, завтра зробимо щось, що ти добре вмієш?
Що?
Покатаємося на ковзанах?
-На ковзанах? -Так, я погано катаюся.
Може, навчиш мене.
Дечому можу й навчити.
Свіжі картопляні коржики.
Трясця!
Ти лякаєш людей, хлопче!
-Вибачте. -Що ти тут робиш? Заблукав?
Ні.
Або… Трохи.
-Ти заблукав чи ні? -Заблукав.
Але потім подумав, що можна купити кілька листівок.
Різдвяних.
У вас їх багато.
Ти заблукав і хочеш листівки?
Так.
Пощастило.
Дуже пощастило.
Я ще не чув такої дурні.
Гаразд…
Я не продаю вроздріб.
Тобі ж не потрібна сотня?
Сотня? Ні.
Я, певно, піду.
Гаразд. Обери одну.
-Можна? -Одну листівку.
Швидше. Поки я не передумав.
Так, звичайно.
Дякую.
-То в тебе є ім'я? -Юліан.
Зрозуміло.
А я Генрік.
Для кого листівка?
Певно, для подруги.
Як думаєш, яка їй сподобається?
Мені дуже подобається ця.
У тебе багато друзів?
Ні.
Лише один.
Юн… Хоча…
Був він, і ще з'явилася подруга.
Але тепер, здається, є лише вона.
Кілька хороших друзів краще за сотню поганих.
Але ти маєш про них дбати.
Так.
Колись я знав…
хлопчика, схожого на тебе.
Він був маленьким для свого віку і кепсько грав у футбол.
Я теж граю не дуже.
Знаєш, що він робив, коли всі гралися на вулиці на перерві?
-Ні. -Він не йшов надвір, а весь час малював.
Малював у початковій школі і в середній.
Врешті-решт це стало його роботою.
Цей хлопчик… Це ви!
Саме так.
Ого! Ви, мабуть, любите Різдво, якщо так гарно малюєте.
Можливо, колись любив.
Тихше, Марто.
Марта?
Га?
Я так її називаю.
Кожна поважна машина має ім'я.
Треба знову тебе відремонтувати.
Я вас уже бачив.
Біля вілли «Гілля».
У мене завтра доставка, тож треба прискоритися.
Але що ви там робили?
У вас були ключі. Чому ви не зайшли?
Не ходи до того будинку!
-Але… -Іди звідси!
Іди!
Привіт! Ти готова?
Привіт!
Я принесла гаряче какао, імбирне печиво та мигдаль.
І запасні шкарпетки, раптом промокнемо.
А ще пледи, раптом замерзнемо.
А де твої ковзани?
Я не згадала, де вони.
Вони висять у коморі.
Це я і не згадала.
-Але… -Я також принесла пончики.
Можна спершу з'їсти їх. Вони корисніші за печиво.
Я знову зустрів того старого.
Його звати Генрік.
-Він… -Але спершу треба покататися.
-Але в тебе немає ковзанів. -І що?
Це не проблема для тих, хто добре катається.
Тримай.
Ти добре катаєшся без ковзанів?
Авжеж. Дивися.
-Ти не підеш на лід? -Ні, я маю залишатися тут.
Усе буде добре.
Розслабся. Не забувай дихати.
Я дихаю!
Ні, ти затримуєш подих.
Якби я не дихав, я б помер.
Це все не так просто.
Було б легше, якби ти була тут.
Повір, це не так.
Ти маєш знайти баланс.
Вище ніс!
-Але треба дивитися під ноги. -Ні, ти маєш бачити, куди прямуєш!
Завжди дивися, куди прямуєш, а не вниз.
Виходить!
Дивись вперед! Уперед.
Юліане, чекай!
Не так далеко! Стій!
Юліане, чекай! Не так далеко!
Ти думала, що я зникну у воді?
Я нікуди не подінуся.
Добре, що ти взяла пледи.
Так. Добре.
Тримай.
Це мені? Але я вже…
Це Генрік зробив.
Він чудово малює. Красиво, так?
Так.
-Дуже. -Він уже не здавався таким страшним.
Ти хочеш ще покататися чи тобі треба додому?
Чому ти не хочеш говорити про Генріка?
Ти теж не все розповідаєш.
У мене немає секретів.
Є.
Ти нічого не розповів про свою старшу сестру.
Але я не допитуюсь.
Я скажу, коли буду готова.
І ти кажи, коли будеш готовий.
А якщо я готовий?
Зараз?
Так, зараз.
Тоді я можу сидіти і слухати тебе хоч 50 років.
Юні…
Вона…
З нею щось сталося.
Не пам'ятаю, коли саме.
Може, коли вона пішла в середню школу.
Вона стала дуже
тихою. Вона змінилася.
Вона хворіла?
Це була не звичайна хвороба, не грип чи щось таке.
Вона
дуже сумувала.
Вона лежала у своєму ліжку
і втрачала вагу.
Їй було надто сумно, щоб їсти.
Вона перестала ходити до школи.
Згодом вона так схудла,
що її госпіталізували.
Але це ж добре, так?
Значить, їй допомогли.
Вона й далі втрачала вагу,
а потім захворіла на пневмонію.
А потім вона померла.
Усі казали, що цього не станеться.
У лікарні так казали.
Мама й тато теж так казали.
Але це сталося.
Юліане…
-Якою вона була раніше? -Що ти маєш на увазі?
Якою була Юні до того, як засумувала?
Вона була щасливішою за всіх.
Дуже смішною.
Як це?
Не через те, що вона казала,
а через те, що це казала саме вона.
Коли Юні сміялася, сміялися всі.
Вона сміялася голосно.
І вона була нестримною.
Нестримною і смішною.
Уся наша родина з нею ставала нестримною і смішною.
Але
коли мені снився кошмар,
і я залазив до неї в ліжко,
вона просто була доброю.
Доброю і дуже тихою.
Тобі пощастило мати таку хорошу старшу сестру.
Так.
А їй пощастило з тобою.
Що ти маєш на увазі?
Вона у твоєму серці.
Доки вона живе у твоєму серці, вона не зникне.
ЮНІ
-Привіт, любий. -Привіт.
Привіт.
Гарний був день?
-Так. -Так.
Звідки це тут?
-З альбому Юні. -Юні?
Чому це тут висить?
Я не хочу, щоб ти щось діставав з альбому.
Це не щось, це Юні.
Не чіпай її альбом.
-Це так важко зрозуміти? -Ліно…
Я не можу витримати постійні згадки.
Не можна всюди бачити болючі нагадування.
Але…
хорошого значно більше.
Серед спогадів про Юні.
-Майже все, що стосується Юні, хороше. -Це правда.
Це правда. Мама не це мала на увазі.
Слухай…
Юні не повернеться. Навіть якщо повісимо її фото.
-Я теж у це не вірю. -Ні.
Але нам треба знайти спосіб
рухатися далі.
А це не станеться…
Ми не зможемо це зробити, якщо завжди думатимемо про минуле.
Про все, що сталося.
Розумієш?
Можливо.
Добре.
Ти постійно не вдома.
І я не думаю, що тобі варто
стільки часу проводити біля могили.
Ми не ходимо туди разом.
Ви не хочете туди ходити.
Треба це прибрати, Авґусто.
Юліане?
Юліане, чекай!
Привіт.
Я йшов до тебе.
Снігу багато.
Чому ти вічно говориш про погоду?
Лише дорослі весь час говорять про погоду.
Можливо.
Можна поговорити про щось інше?
Поговорімо про щось інше.
Це тобі.
Дякую.
Веселого Різдва.
Воно не буде веселим.
Різдво вже ніколи не буде веселим.
Мені треба йти.
Привіт, Юліане.
Я багато думала про тебе і Юні.
Я хотіла б з нею познайомитися.
Чудова старша сестра. Весела й добра.
Як вона виглядала? Вона була схожа на тебе?
Вона теж любила плавання чи, може, щось інше?
Катання на ковзанах, лижах… Ні, чекай!
Вона малювала!
Мені здається, що вона добре малювала.
Ти ставиш запитання,
але не чекаєш на відповіді.
Ні.
Мій брат теж так казав.
Ти хочеш все про мене знати,
але не розповідаєш про себе.
Я дуже стараюся.
Але це нелегко.
Що тут складного?
Чому ти весь час сама?
Чому я не бачив твою родину?
І що значить «казав»?
-Що? -Ти сказала, що твій брат так казав.
Він більше так не каже? Він що, мертвий?
Твоя черга говорити.
Я не можу.
Тоді ми не зможемо дружити.
Що?
Я не хочу бути твоїм другом, якщо ти не кажеш, що коїться.
Але…
Але ти повинен. Ми потрібні одне одному!
Мені не потрібні ті, хто не говорить правду.
Ти не розумієш. Усе не так.
У тебе все так легко.
Ти живеш у гарному будинку, п'єш какао і розважаєшся.
А мені просто погано. Усе погано.
Ти кажеш, що я можу щось виправити, але це дурня.
Усе стало ще гірше. І ти не кажеш мені правду.
Але якщо я тобі скажу…
-Що? -Я не можу.
Ні, не йди.
Будь ласка.
Юліане, чекай. Будь ласка.
-Лише ти можеш… -Я можу робити що хочу.
-Ми більше не друзі. -Ні…
Юліане, не йди!
Юліане!
Гедвіґ!
Гедвіґ?
Гедвіґ!
Ну-бо!
Вибач! Гедвіґ! Вибач!
Будь ласка, відчини. Гедвіґ!
Попався! Геть звідси!
Юліан?
Якого біса? Я ж казав не приходити сюди.
Вибачте.
Це мій будинок. Тобі сюди не можна.
Ваш будинок?
Але ви тут не живете?
Ні. На жаль, уже ні.
Чому?
Його зайняла моя сестра.
Вона ніби тут, у цьому будинку.
Ваша сестра?
Так.
Гедвіґ.
Моя молодша сестра.
Гедвіґ?
-Так. -Але…
Де ж вона зараз?
Вона померла.
Померла?
Вона померла за два дні до Різдва 50 років тому.
Це неможливо.
Що неможливо? У мене померла сестра.
Ви брешете! У вас не було сестри.
Юліане!
Олав Аскеланд.
Катрін Мьоллер.
Єнс Халвдан Ларсен.
Гедвіґ.
ГЕДВІҐ ГАНСЕН 11.10.1963–23.12.1974. СПОЧИВАЙ З МИРОМ
Ні.
22 ГРУДНЯ. МАРС
Привіт.
-Не можеш заснути? -Ні.
Я думаю про Різдво.
Справді?
Без Юні Різдва не буде.
Згоден.
Вона не повернеться, так?
Ні. Не повернеться.
Гаразд.
Хочеш сьогодні залишитися спати тут?
-З ними? -Так.
Тедді, скажи «добраніч» найкращому старшому брату.
23 ГРУДНЯ. ЮПІТЕР
-Спи. -Куди ти йдеш?
Я маю дещо зробити.
-Що? -Не став стільки запитань.
Завтра Святвечір. Може, в мене є секрети.
-Святвечір? -Так, Святвечір.
У нас все ж буде Різдво?
Не можна опускати руки.
Не здавайся.
Юліане?
Я маю до вас прохання. Допоможете?
Так, звичайно.
Я не хотів тебе лякати…
Мені було дуже сумно і…
Знайшовши тебе, я ще й злякався.
У будинку гнила підлога. Ти міг провалитися.
Але
чому ви сумували?
Мені завжди трохи сумно у віллі «Гілля»…
Я думаю про Гедвіґ і про те, що, можливо, це я…
Що?
Це сталося 50 років тому.
Сьогодні річниця.
Ми разом вибрали ялинку.
Збиралися прикрасити її ввечері вчотирьох.
Це єдине, що залишалося. Решта будинку була вже прикрашена.
Ти не уявляєш, який він був гарний.
Уявляю.
А потім ми, діти, пішли гратися.
Батьки докуповували останні подарунки.
Ми тоді ходили на фіорд кататися на ковзанах.
Там збиралися всі діти.
На ній було червоне пальто.
Вона кружляла й кружляла, ніби
дзиґа.
Вона дуже добре каталася.
Вона не хотіла від'їжджати далеко.
Вона не любила хизуватися.
Гадаю, вона захопилася.
А я…
Я був чимось зайнятий.
Я кричав, але вона не чула.
А потім…
Вона впала в ополонку.
У діру в кризі.
Вона не вміла плавати?
Ні, і я біг з усіх ніг, але було надто пізно.
Вона махала руками, а тоді…
Вона зникла.
Не видала жодного звуку.
Ми знайшли її наступного дня за кілька кілометрів.
Вона лежала там у своїх ковзанах.
Відтоді я не святкую Різдво.
Залишаюся тут і роблю листівки.
Рік за роком.
Але це не ваша провина.
Іноді я думаю, що…
вона зла на мене.
Або розчарована. І тому…
І тому вона не може розібратися зі смертю.
І ніколи не зможе знайти спокій та піти…
Покинути цей світ.
Може, вона
просто занадто любить життя?
Любить життя?
Так, можливо.
Так, моя молодша сестричка надзвичайно любила життя.
А ти розумний, Юліане.
-То що, тобі потрібна допомога? -Так.
ЮНІ
-Хто така Юні? -Моя старша сестра.
Вона теж померла.
Мій любий Юліане.
Ти не випадково прийшов у віллу «Гілля».
Бери ту коробку.
Це найкращий папір.
Зробимо тобі найгарніші листівки.
-Оце фото. -І це.
-Так.
-Вона тут така мила. -Так.
-Знімай взуття. -Так.
Ого, які гарні листівки.
Листівки Юні! Різдвяні!
Можна мені цю? Юліане, можна?
Яка красива.
Юліане, можна мені цю?
Так, звісно.
-А цю? -Бери.
Мамо, поглянь! Це Юні. Прикраси з Юні!
Скажіть щось.
Чому ви мовчите?
Ви кажете, що нам потрібен час.
Але з часом усі лише замовкають.
Я не хочу прикидатися, що нічого не сталося.
Я не хочу забути, як мені сумно і як я за нею сумую.
Але я також не хочу забути, як сумно було їй
і якою щасливою вона була.
Я хочу пам'ятати все.
Юні завжди буде тут.
Люди, які помирають, не зникають.
Вони залишаються тут, якщо ми їх пам'ятаємо.
Вони тут назавжди.
Тому я вирішив, що нам не потрібен час.
Досить прикидатися, що нічого не сталося.
Час дивитися на фото і згадувати, якою вона була.
Пам'ятаєте усі її дивні витівки?
Пам'ятаєте, як вона пританцьовувала
і наспівувала?
Пам'ятаєте, як вона сміялася?
Ви ж пам'ятаєте?
Я пам'ятаю, Юліане.
-Я пам'ятаю. -Звісно, ми пам'ятаємо.
-Звісно, ми пам'ятаємо, але… -Ні!
Жодних «але».
Ми святкуватимемо отак?
Так буде завжди?
Юні б це не сподобалося.
-Куди ти? -Допомогти подрузі.
Гедвіґ.
Вибач за мої слова.
Я досі хочу бути твоїм другом.
Ти не винен.
Винен. Не треба було казати ту гидоту.
Це я винна, що я досі тут.
Я страшенно боюся смерті.
Життя було чудовим.
Я любила жити.
Так…
Я думала, що якщо залишуся тут, серед живих,
я зможу продовжити жити.
Розумієш?
Думаю, так.
Я довго чекала, але…
До тебе мене ніхто не бачив.
І ніхто не чув.
Крім брата.
Я часто намагалася зв'язатися з ним.
Здається, іноді вдавалося.
-І я дуже раділа. -Але…
він через це сумував.
Ні… Я цього не хотіла.
Він думає, що винен у тому,
що сталося з тобою.
Я просто захопилася. Мені було дуже весело.
Він думає, що ти злишся на нього.
І тому ти досі тут.
Але це не так.
Тоді ти маєш іти далі.
Ти дійсно цього хочеш?
Але думаю, що це на краще.
Ходімо.
Ходімо разом.
Я не маю цього робити.
Ні. Це не обов'язково.
Я можу піти пізніше.
Хоча б завтра.
Чи після Різдва.
Можна?
Ми можемо піти до вілли «Гілля» і пити гаряче какао.
Востаннє.
Можна? Будь ласка?
Я бачу віллу «Гілля» інакше.
Не так, як раніше.
А скоро не зможу бачити і тебе.
І ти знову будеш сама.
Я просто
не хочу зникнути повністю.
Ти не зникнеш.
Ти завжди житимеш у моєму серці разом із Юні.
Я неймовірно сумуватиму за тобою.
-Думай про мене щоразу, коли сніжитиме. -Так.
Ти моя снігова сестричка.
Так.
Бувай, снігова сестричко. Ще побачимося.
До зустрічі.
23 ГРУДНЯ. ЮПІТЕР
24 ГРУДНЯ. САТУРН
-З блискітками. -Так.
-А як щодо цього? -Так.
Цей? Так.
-Так, бери. Повісь і його теж. -Так.
-Може, повісимо тут? -Так.
Бери. І цей теж.
-Дуже милий! -Так, дуже милий.
Ого!
О! З днем народження та Різдвом!
З днем народження, наш різдвяний хлопчику.
З Різдвом, наш любий імениннику.
-Бери цей, Авґусто. І цей. -Стривай.
-Ні! -Це був мій. З днем народження.
-Надворі холодно. -Ось.
Дуже хочу почути, як співає Юліан.
Це буде чудово.
Його там немає.
Я не знаю, де мій черевик.
У шафі, Еріку.
-Шафа. Так. -Тут?
Я ж тут уже дивився.
Ось!
-Ось. -Допоможи з метеликом.
-Не розумію… -Ти ніколи не навчишся.
Чому навколо?
-Я гарний? -Так.
Чудово.
ЮЛІАНУ ВІД ЮНА. З ДНЕМ НАРОДЖЕННЯ. БАЖАЮ БАГАЦЬКО ГАРНОГО СНІГУ ДЛЯ СНІЖОК
Так. Треба поквапитися.
Таке відчуття, ніби ти летиш
Літаєш і спускаєшся вниз
Я відчуваю себе живим
Коли ти дивишся на мене
І я завжди буду поруч
Поруч
Ми дивилися. Ти нас бачив?
Так?
Привіт!
-Привіт. -Сніжить.
Так.
Багацько гарного снігу для сніжок.
Ти говориш про погоду?
Схоже на те.
-Снігова битва! -Так!
Гедвіґ мала рацію.
Я б усе життя шкодував, якби ми не стали друзями.
-Я тобі відплачу! -Хоч я її і втратив.
Добре!
Вона навчила мене, що ніщо не зникає повністю.
Сніг стає водою.
А вода може стати сльозами
або снігом.
І якщо ти дійсно когось любиш,
вони ніколи не зникнуть.
-Веселого Різдва. -Веселого Різдва.
Останній погляд, зачекай
Останній танець, перш ніж я піду
Небо, зорі
Я відпускаю все, що було
Перший крок у вічність
Знаходжу розраду в тому, що знаю
Світ такий, як день і ніч
Я відпускаю все, що було
Даю тобі фото Щоб ти згадав, коли я знову побачу тебе
Я ніколи не забуду
Куди б я не пішла
Я знаю, що ти відчуваєш
Що я тут
Бо я завжди буду
Поруч
Спогади, закарбовані в стінах
Сніжинка, що падає
Я там, і тепер я вільна
Назавжди частина тебе
Намалюй картину Щоб пам'ятати, коли ми знову зустрінемося
Я ніколи не забуду
Куди б я не пішла
Я знаю, що ти відчуваєш
Що я тут
Бо я завжди буду
Поруч
Я ніколи не забуду
Обіцяю, куди б я не пішла
Обіцяю, я завжди буду з тобою
Пообіцяй дбати про себе, друже
Одного дня ми знову зустрінемося
Обіцяю, куди б я не пішла
Обіцяю, я завжди буду з тобою
Пообіцяй дбати про себе, друже
Одного дня ми знову зустрінемося
Обіцяю, куди б я не пішла
Обіцяю, я завжди буду з тобою
Пообіцяй дбати про себе, друже
Одного дня ми знову зустрінемося
Переклад субтитрів: Анастасія Дуб