Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
BASADA EN LA NOVEL·LA THE TEARSMITH D'ERIN DOOM
PUBLICADA A ITÀLIA PER ADRIANO SALANI EDITORE
Mama, on et fa mal?
Aquí.
Apa, se't curarà.
Molt bé, Nica. "Amb delicadesa..."?
Es pot curar qualsevol cosa.
- Un llop! - Que bonic.
No és bonic. Els llops fan por.
Només perquè als contes sovint els pinten dolents.
Però no sempre ho són.
Nica, no el veig. On és el llop?
Vigila el camió!
- Vigila! - No!
Al Grave contàvem moltes històries.
Contes xiuxiuejats per poder dormir.
Llegendes explicades a la llum d'una espelma.
La més coneguda era la del fabricant de llàgrimes.
Parlava d'un món on ningú podia plorar.
La gent vivia com a closques buides,
mancades d'emocions.
Però amagat del món, envoltat de soledat,
hi havia un artesà solitari
cobert d'ombres, pàl·lid i encorbat.
A través dels seus ulls clars com el vidre podia fer llàgrimes de cristall.
La gent li demanava poder plorar,
poder sentir una engruna d'emoció.
I l'artesà posava les seves llàgrimes als ulls de la gent.
I era així que podien plorar.
De ràbia, desesperació, dolor i angoixa.
Eren passions que cremaven,
desil·lusions i llàgrimes.
No m'imaginava que pogués existir un lloc així.
No m'imaginava que enyoraria tant els meus pares.
Però, sobre tot, no m'imaginava que jo viuria aquella història.
Deus ser la Nica.
És el nom d'una papallona.
Que estrany anomenar una criatura com un insecte que només viu uns dies.
Tenim poques normes.
Ordre, respecte i obediència.
Si les segueixes, tot anirà bé. Agafa la maleta.
Les coses són de tothom.
Dona'm el collaret. No es permeten objectes personals.
- Però era de la mare. - Ordre, respecte i obediència.
No deus voler incomplir les normes el teu primer dia. Rigel?
Per a mi, no seria només una llegenda.
Al Grave,
coneixeria el fabricant de llàgrimes.
Plorant no recuperaràs el que has perdut.
Adeline, porta-la a la cambra.
Vinga.
Vosaltres, cap a dins.
Aquest era de la Julia. La van adoptar ahir.
Fa gaire que ets aquí?
Soc massa... pàl·lida.
Segons la Srta. Margaret semblo malalta.
Vols que siguem amigues?
Nica, ja són aquí.
Et vindré a veure. T'ho prometo.
De cap manera.
Ves-te'n i no miris enrere.
No hauria sobreviscut sense tu.
Ara és teu.
Al Grave em sentia com en una presó.
Durant anys cada dia vaig desitjar que algú em vingués a buscar,
que em mirés als ulls i em triés abans que a la resta.
Que em volgués tal com era, tot i que no fos especial.
Però ningú m'havia triat.
Ningú m'havia volgut ni tampoc mirat.
Sempre havia sigut invisible.
Estàs preparada?
Sí.
Jo també tinc por.
Porto les teves coses?
Només tinc aquesta.
Aquí fomentem compartir les coses.
Que t'has fet mal?
Té el costum de cuidar els animals. Sempre té talls als dits.
Bé, Nica.
Recorda el que has après aquí.
Ordre, respecte i obediència.
No oblidis que estàs a prova.
Es pot revocar la custòdia.
Si causes problemes, et vindrem a buscar i no hi haurà adopció.
Estic segura que tot anirà bé.
Entesos.
Som-hi?
Aquelles mans...
Aquelles mans blanques que lliscaven sinuosament per les tecles.
Era l'orgull i l'alegria del Grave.
El fill de les estrelles.
El nen que tothom volia. Respectuós amb tots, excepte amb mi.
Qui és?
El Rigel.
Els he ensenyat l'historial del noi. N'estan segurs?
Tenim una casa gran. Així la Nica estarà menys angoixada.
Si ja és difícil tenir cura d'un adolescent, imaginin-se de dos.
El Rigel és un noi molt problemàtic i només nosaltres sabem com tractar-lo.
No pateixi, Senyoreta Margaret. Sabem el que fem.
Per això tenim el període de prova.
D'acord.
Gràcies.
Sempre havia desitjat una família.
Una llar,
una vida fora del Grave.
I ara que a la fi l'aconseguiria,
no em podia creure que el tingués a ell a la vora.
De totes les persones, el Rigel era l'últim que volia allà.
Tot i això, no el podia odiar.
Una part de la meva ànima s'havia acostumat tant a ell
que ja no sentia el desig de tractar-lo amb fredor.
Passeu.
Ja som aquí.
No és cap mansió, però no hi falta res.
L'Anna té la mania de l'ordre.
No es pot dir el mateix de tu.
Toqueu el piano?
El tocava el nostre fill.
Us ensenyo les habitacions.
- Norman, acompanyes el Rigel? - I tant.
Som-hi?
M'ha aconsellat una amiga.
Espero que t'agradi.
Fa tant de temps que no tinc habitació pròpia.
No sé si és el que toques.
MANUSCRIT DE MÚSICA
Si et sembla bé, demà te la pots posar per a l'escola.
Crec que és la teva talla. Era del...
Ja en comparem una de nova.
No caldrà. Segur que em va perfecta.
És el teu uniforme per demà.
Aquest és el Klaus.
És una mica solitari.
Però quan vol, és molt afectuós.
Puc passar?
Escolta, Rigel. Ara que som...
Que som què?
Ara que som aquí, plegats,
vull que això funcioni amb l'Anna i el Norman, amb l'adopció.
Si vols que tot vagi bé,
allunya't de mi.
I no entris mai a la meva habitació. Ni ara ni mai.
És una amenaça?
És un consell,
arna.
L'hivernacle de fora és meu.
Cultivo i venc flors i plantes.
Tu també treballes amb flors, Norman?
No, amb control de plagues.
Escarabats, formigues, ratolins.
Només els insectes morts o els que són molt perillosos.
Us enteníeu bé a l'orfenat?
Ens hi vam criar junts.
Som com germans.
Sí, ens coneixem molt bé, com a germans.
He d'anar al vàter.
És clar.
"Rigel" és el nom d'una estrella, oi?
Als teus pares els devia agradar l'astronomia.
Em va posar així la Srta. Margaret. No he...
No conec els meus pares.
Perdoneu-me un moment.
Encara sentia el frec dels seus dits, gravats a la pell com un ferro roent.
El seu encant tòxic era aclaparador.
Ell era aclaparador.
No t'hauries d'haver escapat.
Els nostres futurs pares estan amoïnats.
Això és un joc per a tu, no?
Un joc i prou.
Tu volies això, arna.
Allunya't de mi.
I si l'Anna i el Norma s'adonen que em menysprees tant?
Que no tot és tan perfecte com creuen?
Potser canvien d'idea.
Algun dia sabran qui ets en realitat.
Per què? Qui soc jo?
Ets el fabricant de llàgrimes.
Has plorat?
No.
No m'enganyis o el fabricant de llàgrimes se t'endurà.
Creus que existeix de debò?
- Qui? - El fabricant de llàgrimes.
No ho sé.
Potser ens ho fan creure perquè no volen que tinguem sentiments.
No serem com la resta.
- Peter! - El Rigel no es troba bé. Vine!
- Què? - Ho has sentit?
Torneu al llit! Ara mateix!
Tot va bé.
Escolteu, es fa tard!
INSTITUT BARNABY
Heu entès com tornar a casa?
- És fàcil. - Pel pont de ferro.
Entesos.
No pateixis.
- Adeu. - Fins al vespre.
Has d'anar amb compte, arna.
Foto del primer dia. Soc la Billie, benvinguda.
A Barnaby ens ho prenem seriosament. Segueix-me.
Nica és el diminutiu de Nikita?
No, em dic Nica.
Tothom està nerviós el primer dia.
Si m'haguessis vist a mi... Te.
M'encanta fer retrats. En tinc un de cada alumne.
Del Phelps en tinc uns quants.
De la meva amiga no en tinc cap. És impossible fer fotos a la Miki.
Ho detesta. Te la presento.
Miki?
És la nova.
Hola.
No li facis cas. En el fons, és maca.
La nova s'obrirà de cames d'aquí una setmana.
- Bon dia, Nica. Benvinguda. - Bon dia.
Soc el senyor Kirill.
Tens molt bones notes a ciències. Enhorabona.
- Ho heu sentit? - No us mogueu.
S'estan barallant!
Pareu!
Rigel! Pareu d'una vegada!
Phelps! Aixeca't!
- Et torno a expulsar? - Ha començat ell, l'hi juro.
- L'hi explico al director? - No.
Ets el Rigel Wilde?
Vas a la infermeria?
Llavors, a classe, ràpid.
El proper cop tindràs un càstig.
Què mireu? Tots a classe, va!
Aquest és el teu germà?
No és pas el meu germà.
És veritat, no ho soc.
Ja era hora que algú li donés una lliçó al Phelps.
Sí?
- Encara estudies? - Prenc apunts.
Saps per què el Rigel no ha sopat amb nosaltres?
Té problemes a l'escola?
No, està cansat i prou.
- Que bonica. Qui te l'ha fet? - La Billie, del comitè de benvinguda.
Ja has fet amigues? Llavors, t'agrada?
Els mestres són molt amables.
Et deixo estudiar.
- A dormir d'hora. - Bona nit.
Bona nit.
Anna?
Sí?
Gràcies.
No, gràcies a tu.
Va tot bé?
Sí, tot bé.
Continuaràs mirant-me?
Per què?
Per què has vingut?
Creus que ho he decidit jo?
A tu sempre t'ha volgut tothom,
però mai has deixat que t'adoptin.
- Què ha canviat? - Val més que te'n vagis.
Has d'embolicar el gel.
No em toquis així.
Mai.
O què?
O...
O no m'aturaré.
Sempre he cregut en les faules.
Confiava que en viuria una.
Però ara que m'hi trobava, era la faula equivocada.
Bon dia.
Has dormit bé?
Sí.
Després de l'institut, podem comprar roba.
D'acord.
Li portes això al Rigel? Gràcies.
No entens què vol dir "No entris a la meva habitació"?
M'ho ha demanat l'Anna.
Només soc amable. No ho entens?
Tu em consideres el fabricant de llàgrimes.
El llop del conte.
Llavors digue'm...
¿com pot ser que qui és amable amb la persona que menysprea,
no sigui una hipòcrita?
Mira't.
Estàs tremolant.
Si ja t'espantes amb la meva veu.
No sé què vols. No ho entenc.
Saps per què els contes acaben amb "per sempre"?
Per recordar que hi ha coses que no canvien.
Però han canviat. Ja no som al Grave.
Tu t'arrapes a aquest final feliç.
Ets prou valenta per imaginar-te un conte sense llop?
Et dius Nica, oi?
Com la papallona.
Tenies curiositat pel meu nom?
Tenia curiositat per tu.
No et moguis.
- Què és això? - Quiet.
- Quin fàstic. - No, és tímida.
S'amagava. La closca és casa seva.
Però si la trenques, la mataries.
Mira, allò que la protegeix...
podria ser el que li faci més mal.
Llavors, gràcies per salvar-me.
De fet, jo l'he salvat de tu.
- Molt de gust, soc... - Al mig.
Esteu junts?
Nosaltres... no.
Ets aquí. Vine, tenim un control.
Perdona, Lionel. He de repassar una cosa.
Estic neguitosa.
- És allà. Tenen roba maquíssima. - Anna, no fa falta, de debò.
Va, dona.
Oi que és preciós?
Sí.
Va, entrem-hi.
Anna, m'has comprat una pila de coses.
- Hola. - Hola.
- Se'l vol emprovar. - Sí.
Gràcies.
Anna.
Estàs maquíssima.
De debò?
Sí, ets preciosa, Nica.
No tinguis por d'ensenyar-ho.
Espera't, et fa falta un cinturó.
Anna?
Té, et quedarà perfecte.
Nica?
Nica? Què et passa?
Nica?
Nica, respira.
Norman!
- Nica. - Nica?
- Què li passa? - Nica?
La Margaret ho sabia tot.
Em sents?
Coneixia les nostres pors i desitjos.
Sabia que estimava els animals i que temia la foscor.
Que el Peter tenia por dels sorolls i que l'Adeline adorava els seus cabells.
Coneixia els somnis que ens ajudaven a sobreviure al Grave i els destruïa.
Destruïa qualsevol forma d'amor, excepte el que li donava al Rigel.
No!
Ves!
Havia trencat alguna cosa dins nostre.
En comptes de créixer, romania menuda per sempre.
Fràgil,
infantil i trencada.
No!
Cada cop, en aquella foscor, havia cridat fins a perdre la veu,
si no fos per les passes que s'atansaven al meu llit a la foscor
i els dits calents que m'estrenyien la mà.
Llavors, el dolor s'esvaïa i el cor ja no m'anava a mil.
Només hi quedava el frec, aquell únic consol, sempre.
Adeline.
I doncs? Contesta'm.
M'he portat malament.
Et mereixes un càstig. Has sigut una nena desobedient.
Qui voldria mai una nena com tu?
Em portaré bé.
I abaixa't les mànigues.
Benvinguts, endavant.
Quan m'atabalava el passat, pensava en l'Anna.
No li podia dir què havia viscut, però ella em donava suport.
I ja no em calia tenir por.
Era lluny, ja no estava en perill i era lliure.
Ara podia ser feliç.
- Adeu. - Adeu.
- Som-hi. - D'acord.
T'has despertat. Com et trobes?
Millor, gràcies.
Has dormit molt.
Et feia falta. Aquests darrers dies han sigut intensos.
Una mica.
El Klaus ha dormit al teu llit tota la nit.
- Ah sí? - I tant.
Devia notar que no estaves bé.
Ara em trobo millor.
- De fet, volia tornar a l'escola. - Sí.
Que t'has fet mal?
Les roses. Tothom arrenca les espines, però jo, no.
Em recorden que les coses boniques poden fer mal.
Puc?
Nica...
si tinguessis cap problema, m'ho diries, oi?
Sí.
Per què hi ha poques roses avui?
Les ha acaparat el Garden Day.
El Garden Day?
Sí.
- Que no saps quin dia és, avui? - No.
Els alumnes regalen roses a qui volen, de manera anònima.
N'hi ha de colors, amb significats diferents.
El dia abans deixes l'armariet obert. Ja he obert el teu.
Es tracta d'endevinar qui les te les regala.
Sembla emocionant.
Moltíssim.
Se'n burla, però sempre té l'armariet ple. Ho veus?
- Dona-me-les. A tu se't moren. - Aquí les tens.
Saps de qui són?
D'un de psicologia que està penjat d'ella.
Obrim el meu.
No puc, fes-ho tu.
- D'acord. - No, ja ho faig jo. Ho he de fer.
Sisplau, que hi sigui.
Sí!
Sempre és ell.
Qui?
No ho sé. Per això és divertit. Sempre me'n regala una. Potser és tímid.
Em fa embogir.
Va, Nica. Et toca a tu. Obre'l.
- No hi deu haver res. - No se sap mai.
- Mai havia vist una rosa negra. - És preciosa.
Vol dir amor obsessiu, turmentat, que no és gens pur.
Saps de qui és?
Me n'he d'anar.
Entres al cau del llop i vols sortir-ne il·lesa.
Me l'has regalat tu?
Jo? Regalar-te una flor?
Torna-me-la! És meva!
Nica?
Ha vingut un noi.
El Garden Day ha anat bé?
El Norman i jo tenim un sopar de feina.
- Us deixo menjar fet? - No cal, gràcies.
Ves.
No el facis esperar. Sembla maco.
- Hola. - Hola.
T'ho has deixat a l'escola. Com que duia la teva adreça...
Gràcies.
Vols un gelat?
Sí.
Genial, som-hi.
Quants anys tenies?
Vuit.
Eres molt petita.
Què feien els teus pares?
Eren biòlegs.
No m'explicaven contes per dormir. Em deien com funcionen les cèl·lules.
Per això ets un geni de les ciències.
Potser seràs de les que canvien el món.
- Dona-me-la, la llençaré. - Potser em farà falta.
Per a què?
Per curar-li l'ala a un ocellet.
I...
pots curar els cors trencats?
El cor és més complicat.
Val més que marxem.
D'acord.
Compte, per aquí.
No, per aquí. Compte. Vigila!
Ja hem arribat. Estàs bé?
Estic orgullós de mi. T'he dut a casa d'una peça.
M'hauria ofegat sense tu.
No, te n'hauries sortit tota sola.
T'ho sembla?
Saps què?
La teva vida no s'assembla a la de la gent que he conegut.
No només ets forta...
ets preciosa.
Me n'he d'anar.
Entesos.
Així ens veiem demà?
Fins demà.
Una veu em deia que el mirava massa.
Sempre m'havia resultat impossible no mirar-lo.
I aquella papallona era ingènua i valenta.
Potser era ximpleta i un cas perdut.
Molt cops havia vist que la canalla del Grave l'esclafava.
Potser hi havia més coses a part de ràbia.
Potser ell també tenia bondat.
Al meu cor, el Rigel no era dolent.
No em veia amb cor d'abandonar-lo.
Rigel.
- Rigel, què et passa? - No em toquis!
- Volia saber si estaves bé. - Per què?
Ah, sí.
Tu ets així.
No hi pots fer res.
Em vols arreglar.
És com si fessis tot el possible perquè et detesti.
I em detestes?
Em detestes?
Em detestes, arna?
És el que voldries?
Sí, és el que voldria.
No odiava el Rigel. El volia entendre.
Potser algun dia entendria per què es comportava d'aquella manera.
Però estava convençuda d'una cosa.
Tant si era fabricant de llàgrimes com no, em feia anar el cor a mil.
Mira què m'ha fet ton germà.
Li he dit que parés però m'ha pegat sense raó.
Què has fet?
Pregunta-li a ell.
Per què?
Què t'he fet perquè em facis això?
No em toquis.
Digue'm per què.
Ets la meva fabricant de llàgrimes.
Rigel.
Rigel, tens molta febre.
Què et passa? Anem a dalt.
Anem a dalt, ajuda'm.
Ajuda'm.
A dalt.
I ara, connectem amb el nostre reporter.
El trànsit està paralitzat per la inundació.
Totes les carreteres estan tallades
i encara no sabem quan s'hi podrà tornar a circular.
La situació està millorant...
Els truco.
...al nord, però continua la tempesta i els xàfecs...
Sí.
Aixeca els braços.
Estira't.
La zona sud està molt afectada...
No contesten.
...i les pluges...
Potser ja dormen.
Ho torno a provar?
- Hola, Anna. - Hola, Nica.
- Va tot bé? - Sí.
Som en una retenció per culpa del mal temps.
No us preocupeu.
Et noto estranya. Segur que va tot bé?
El Rigel té dècimes. On són les pastilles?
A l'armari del bany.
- És greu? - Jo me n'ocupo.
- Segur? - Sí, tranquil·la, Anna. Espera.
Un segon.
Sí, ja les he trobat.
Molt bé.
Parlem després?
Sí, és clar. Ja et trucaré. Adeu.
...el vent i les ràfegues.
La ventolera bufa del nord, creant tempestes.
El Rigel té febre.
S'esperen fortes ràfegues les properes hores.
Te les has de prendre, Rigel.
Ajuda'm.
Obre la boca.
Queda't.
Queda't aquí, t'ho prego.
Srta. Margaret?
- Sí? - Ha vingut la nova.
Continua tocant.
Tenim poques normes.
Ordre, respecte i obediència.
Dona'm el collaret. No es permeten objectes personals.
- Però era de la mare. - Ordre, respecte i obediència.
No deus voler incomplir les normes el teu primer dia. Rigel?
Estàs malalt?
Ves-te'n, arna.
Per què no ets a la teva taula?
Ho sento, Srta. Marg...
Volia agafar la sal.
Vine amb mi.
No, per favor!
Per favor!
Què has fet?
Truqueu al metge.
Però què has fet?
Truqueu al metge!
T'he vist. T'has tallat a propòsit.
Per què havia de fer una bestiesa així?
Ensenya'm el que amagues.
- Ves-te'n. - Va, ensenya-m'ho.
És el collaret de la Nica. Es pensa que el vas llençar.
- Per què el tens tu? - Queda-te'l, si vols.
T'agrada, la Nica. Fas veure que no, però t'agrada.
- No l'hi diguis. - La Nica es pensa que l'odies.
Que continuï pensant-ho.
Val mes que torni a l'habitació.
Nica?
Rigel.
Com està?
Millor, ja no té febre.
Què ha passat?
No ho sé.
Ves a descansar. Ens en ocupem nosaltres.
Què té al llavi?
LIONEL TRUCADA ENTRANT
Aquella nit havia passat quelcom. Tots dos ho sabíem.
Però érem allà un altre cop, com quan eren menuts,
separats per aquella línia, on jo era la nena del Grave,
i ell era el fabricant de llàgrimes.
Amb el Lionel tot havia canviat.
Ens vèiem a l'escola però no parlàvem.
Per sort, les tenia a elles. Tenir amigues era fantàstic.
Només m'havia passat amb l'Adeline.
Òndia.
La Miki és rica, però no vol que se sàpiga.
Li fa vergonya. A tu et sembla normal?
- Hola. - Hola.
Us han preparat teca.
- Duc el cavall a l'estable. - Sí.
- L'acompanyes a dins? - I tant.
Entens la diferència?
Un bacteri és un organisme unicel·lular, i un virus, una cadena de proteïnes.
Has de substituir el Kirill. Quan explica coses, m'adormo.
Crec que tinc el mateix efecte en ella.
- Vaig un moment al vàter. - D'acord.
No has vist res.
D'acord.
No l'hi diguis a ningú.
Ets tu, oi?
La rosa blanca, oi?
L'hi has de dir.
És la meva millor amiga. La perdria.
Això no ho saps.
Sí que ho sé.
Que tard! Ens hem de preparar. Per què no m'heu despertat?
Què us passa?
No res.
Fa temps que m'evites i a l'escola no em parles.
- Per què no em contestes? - Perdona, no podia. Què fas aquí?
M'agrades.
Digue-li a ton germà que no s'hi fiqui.
Sempre serà a la meva vida.
Què vols dir?
Què hi ha entre vosaltres?
No ho entendries.
No has estat en un orfenat.
- Perdona, marxo. - Espera.
- Ho sento, te'n compro una altra. - Era l'última.
Era del Rigel. Avui fa anys.
No li pots regalar una altra cosa?
No.
Detesta els regals.
Era l'única cosa que li agradava.
Me n'he d'anar.
El Lionel no ho entenia.
Per ell, només era una esfera de cristall.
Per a mi, una forma de recordar el Rigel que podia brillar com l'estel del seu nom.
- Nica, tresor. Ets aquí, vine. - Hola.
No sabia que era tan bufona.
Explica'm com et va amb aquests dos tocats.
Ja no els voldràs de pares quan t'expliqui el que sé d'ells.
Soc la Dalma i la meva filla, l'Asia.
El que es cruspeix el pa és el meu marit.
L'Anna m'ha parlat de vosaltres.
- Vas viure a l'orfenat fins els 16? - Asia!
Com que sap tantes coses de nosaltres, en vull saber alguna d'ella.
Rigel.
Hola a tothom.
Sento fer tard.
Seu, que comencem.
Qui vol la primera salsitxa?
- Hi vas tu, Nica? - I tant.
Adeline.
- Hola. - Què hi fas, aquí?
L'he convidat jo.
Com t'has escapolit?
Com que tinc gairebé divuit anys, m'han deixat anar a buscar feina al poble.
Ahir em va trucar l'Anna i soc aquí.
- Passa, per favor. - Gràcies.
Segons l'Anna, ta germana trenca cors a l'escola.
N'estàs orgullós o gelós?
Tant me fa la seva vida amorosa.
Sé que no et van els aniversaris,
però aquest és especial.
Que sigui una nova fase per a tu i la Nica.
A partir de demà, dureu el cognom Milligan.
Hem activat l'adopció.
Feu conya? Dos pel preu d'un?
Asia!
Voleu reemplaçar l'Alan.
Fa mesos que no parleu d'ell.
No cal que en parlem per recordar-lo.
Ah no? Sembla que us n'hàgiu oblidat.
Com pots dir això?
- I vosaltres, com podeu fer això? - Asia.
El teu dolor és com un pes que t'enfonsa.
Només volem tirar endavant.
Adoptant-los?
No.
Fent una bona obra perquè necessiten amor.
Jo també en necessito, però l'Alan ja no hi és.
Mai més el podré veure ni dir-li que l'estimo moltíssim.
Perdona, no ho puc acceptar.
Ningú ocuparà el seu lloc.
Asia.
No sabia que l'Asia sortia amb el fill dels Milligan.
Ho hauria entès, però l'Anna i el Norman no en parlen.
Tots tenim problemes.
Tu no t'emboliques en els seus.
Veig que et tenen afecte.
Tothom té problemes, però de menes diferents.
No encaixo aquí.
Però què dius?
Sempre has volgut una família.
Ells no saben qui soc de debò.
No saben el que hem patit.
Els ho has de dir.
No vull que pensin que soc lletja,
m'han trencat i soc inútil.
Nica,
no ets lletja, no t'han trencat ni ets inútil.
T'has d'alliberar del Grave.
És impossible.
No ho és.
Les coses han canviat.
Des que no hi és el Rigel, la Margaret està estranya.
No surt de l'habitació. De vegades, crida i trenca coses.
I què?
Vaig veure el Peter.
Com està?
Bé.
Té una família genial,
però també li costa alliberar-se.
Diu que hauríem de denunciar la Margaret.
- No. - Sí.
- No. - Nica.
- No. - El teu testimoni és crucial.
Ets la que va patir més, la que va tractar pitjor.
Et necessitem. Ens has d'ajudar.
No em puc enfrontar amb ella.
Sí que pots.
Ets més forta del que creus.
La Dalma i el George m'han donat records.
Em sap greu, Nica.
Encantada de saludar-la, Sra. Milligan. Torno a l'institut.
- Adeu, Adeline. - Gràcies.
Adeu.
No hauries hagut de sentit tot allò.
- L'Asia estava estranya. - No hi fa res.
Per què no li dius que ets aquí per estar amb ella?
Sempre ha volgut una família.
No l'hi prendré.
Rigel,
li has de dir que tu li estrenyies la mà.
Encara es pensa que era jo.
El llop no té dret a agafar la mà de la nena.
Ves-te'n.
Adeu, Rigel.
Fins aviat.
T'estimo molt.
Jo també a tu.
Em sap greu per l'Asia.
No sap on acaba l'amor i on comença el dolor.
Només ha de recordar que hi ha una diferència.
Volia tocar amb ell, perseguint-nos amb els dits, fregant-li el cos.
Volia esborrar la seva tristesa.
Volia esborrar la Margaret i el nostre passat.
Volia que el Rigel no pensés en ella cada cop que tocava.
Sinó en nosaltres.
Les nostres mans juntes,
els cors entrellaçats.
Podíem ser una melodia amb imperfeccions,
defectes i errors,
però també amb rialles, meravelles i felicitat.
No tinc cap regal per a tu.
No importa.
Sí, que importa.
M'importa. T'ho vull compensar.
T'he dit que tant és.
Deus voler alguna cosa.
El que sigui.
El que sigui?
I si et dic que t'estiguis quieta?
Totalment quieta.
No et moguis.
Per favor, no te'n vagis.
Sisplau.
Què hi fas, aquí?
És tard, però no podia dormir.
No deixo de pensar en tu.
No suporto que visquis amb ell.
Ni que estigui a la teva vora.
Eres amb ell, oi?
Vestida així.
Quin regal t'ha demanat?
Esteu a punt de ser germans.
I si algú se n'assabenta?
- Els teus pares et voldrien? - Ves-te'n!
Ho sento.
És que m'agrades tant.
Rigel?
Ves-te'n.
No encaixo al teu conte de fades.
Torna amb ell.
No me n'aniré enlloc.
Vull estar amb tu.
Torna al llit.
Continua enganyant-te, creient en contes de fades.
Però estem trencats, malmesos.
Hi ha coses que no es poden arreglar.
Sí, és veritat.
Estem trencats.
No som com els altres.
Potser ens van fer miques però encaixem millor junts.
Sempre has volgut una família,
i t'ho mereixes.
Et mereixes tenir nous amics, un xicot normal.
Aquí ets feliç.
Soc feliç perquè ets aquí.
- I llavors? - Què vols dir?
Com creus que acabarà aquesta història?
L'únic que faré és fer-te mal.
Tant era el que havíem patit.
Potser per això ens sentíem units.
Només nosaltres sabíem la veritat.
Ell i jo, eterns i inseparables.
Ell era l'estel, i jo, el cel.
Ell, la ferida i jo, l'embenatge.
- Surts? - Sí.
Estudiaré amb la Billie i la Miki, i després anirem al ball.
- Quin? - De l'escola.
Molt bé. El Rigel hi va?
No ho sé. No parlem gaire darrerament.
Me n'he adonat.
- Bon dia, Sra. Milligan. - Hola, Billie.
Me'n vaig.
Passeu-vos-ho bé. No feu tard.
No pateixi. La Nica està en bones mans.
- Adeu. - Adeu.
Sí?
No vas a la festa?
Rigel, què et passa?
Estàs així des del teu aniversari.
Anna, és que...
He de parlar amb tu.
- Oi que és genial? - Sí, molt.
Què et sembla?
Fantàstic.
- No t'agrada més el vermell? - Què tens?
Us ho diré. Esteu preparades?
Sé qui em regala les roses blanques. És el Phelps.
Què?
Avui l'he vist a la botiga i l'hi he preguntat.
M'ha dit: "Sí, soc jo." Sabia que era ell.
No és pas ell.
Sempre fas el mateix. Mai t'alegres per mi.
Billie, ell no és.
Per què?
- Perquè soc jo. - Què?
Soc jo qui et regala la rosa blanca.
I per què ho has fet? Et feina pena?
Era una mena d'almoina? Per què cony ho has fet?
Estic enamorada de tu.
L'he espifiat.
- Com estàs? - De conya.
La Miki està fatal.
No en vull parlar.
Només vull beure fins a desmaiar-me.
Ei, tens ganes de ballar?
Fes-te fotre.
Però què li passa?
Hola.
Nica, perdona'm.
He sigut un idiota però...
crec que m'he penjat molt de tu.
I no ho porto gens bé.
I què vols?
Que ballem.
Com a ofrena de pau.
Em roda el cap.
No hi estic acostumada.
Anem a un lloc tranquil.
Per què m'has dut aquí?
Mira.
Uau.
T'agrada?
Sí.
Va, Lionel.
Ja em trobo millor. Tornem.
¿Primer vols venir aquí
i ara te'n vols anar?
Lionel, per favor.
Lionel, per favor. Vols parar? Para.
Billie!
On és la Nica?
No ho sé. Fa un minut era aquí, amb el Lionel.
Espera, els he vist anar cap allà.
Lionel, que paris!
Auxili!
Et deixo anar i toques el dos, d'acord?
Et penses que ets legal.
L'heroi.
Vols veure com en soc de malvat?
Marxo, però això no s'ha acabat!
Estàs bé?
N'estàs segura?
Saps què em va dir ma mare abans de morir?
"El llop del conte pot semblar dolent, però no sempre ho és."
I si tu ets el llop,
no m'imagino cap conte sense tu.
Soc un camí d'espines.
No he tingut mai por de fer-me mal.
Feu mania!
Diré a tothom el que feu.
Lionel, sisplau.
Només t'hauria de veure com a germana. No te n'adones?
Vols estar amb ell?
Una idea pèssima.
Marxem d'aquí.
Nica?
Nica, que em sents?
Hola.
Ets a l'hospital. Has tingut un accident.
Avisaré l'Anna i el Norman.
Espera.
Al Grave, quan la Margaret
em castigava,
no eres tu qui m'agafava la mà, oi?
Era el Rigel.
Sí, era el Rigel,
però no volia que t'ho digués.
Per què?
Perquè...
Hola.
Nica.
Ens has donat un bon ensurt.
On és el Rigel?
- Avisaré el metge. - Sí.
On és?
- On és? - Calma't.
Li estan fent proves.
Quan hi hagi novetats, ens ho diran.
- El vull veure. - Ara no et pots moure, Nica.
- Bon dia. - Bon dia.
Què ha passat?
Vau caure d'un pont altíssim.
Ell et va parar la caiguda, però està en coma.
En coma?
Per desgràcia, la malaltia que té ho complica tot.
Quina malaltia?
Té neurinomes al cervell que li provoquen febre i migranyes.
No entenc per què no l'han operat.
El vull veure.
No el pot veure ningú. La Margaret no hi deixa entrar ningú.
La Margaret?
Nica,
el Rigel no vol que l'adoptem.
És impossible.
Quan ens ho va dir, estava inflexible. No es vol quedar.
Ha tornat sota la tutela de la Margaret.
Té.
T'ho ha deixat a l'habitació.
Dueu-me a veure'l.
Us ho prego.
Sabia que, tard o d'hora, el destrossaries.
No hauria d'haver permès que se l'enduguessin.
És culpa teva que el Rigel estigui en coma.
- El vull veure. - No, Nica.
No el pots veure. Ni ara ni mai.
L'hi suplico.
Ja t'ho vaig dir.
Plorant no recuperaràs el que has perdut.
I ara, marxeu.
Ella volia que m'allunyés del Rigel,
però hi vaig anar cada dia per ser a prop d'ell.
I no estava sola. Hi havia amics antics i nous
i no em vaig rendir.
El passat encara em turmentava i ell semblava estar més lluny.
Només hi havia una manera de poder ser lliures tots dos.
Cridem el nostre primer testimoni, el Sr. Peter Corrin.
¿Va patir mai abusos físics o emocionals
quan era a l'orfenat Sunnycreek Home?
No.
A la declaració del 20 de febrer d'aquest any, vostè va dir
que "els càstigs físics eren recurrents."
"Em pegaven moltes vegades i em feien passar gana."
Recorda haver declarat això?
M'equivocava.
Sap que és un crim fer declaracions falses?
M'hi oposo, senyoria.
Està intimidant el testimoni, un menor.
S'accepta.
Hola.
Com es troba?
Està bé.
L'Anna i el Norman m'han dit que ha començat el judici.
Com va?
És difícil.
Escolta, et volia demanar disculpes pel meu comportament.
T'entenc.
De debò?
Sé el que vol dir
perdre un gran amor.
Srta. Milligan.
A vostè la van adoptar fa quatre mesos.
Juntament amb un altre noi, si no vaig errada.
Sí, el Rigel Wilde.
Tinc entès que ha tornat a l'orfenat i que ha refusat l'adopció.
M'hi oposo, senyoria. És irrellevant.
Si em permet un moment, li demostraré que és rellevant.
Continuï. El testimoni pot respondre la pregunta.
- No és el que es pensa. - Li demano que contesti la pregunta.
El Rigel Wilde ha refusat l'adopció?
Sí.
Un noi que finalment, troba una família que l'estima,
de sobte torna al lloc on va patir abusos?
- No és veritat. Ella no el pegava. - No l'he sentit bé.
Ella no el pegava.
- Pegava els altres? - Sí.
I com és que no el pegava?
Era com un fill per a ella.
Està enamorada del Rigel Wilde?
- M'hi oposo, senyoria! - No s'accepta.
Contesti a la pregunta.
Sí.
Estaven a punt d'adoptar-la, juntament amb un noi que estima,
el qual decideix tornar amb la dona que considera la seva mare.
Ell l'odia.
De debò?
Crec que és vostè qui odia la Margaret Stoker,
que és processada per una venjança personal.
M'hi oposo, senyoria! Està intimidant la testimoni.
Ha insultat la meva clienta.
No em trobo bé.
Això és només el principi. Ara no et pots rendir.
Mai l'aturarem. Ja has vist com m'ha tractat.
Hem de tenir fe, Nica.
Tornem a dins. Hi tens forces?
- Sí. - Vine.
Es troba bé?
Segur que vol continuar?
Si no, ho podem ajornar fins demà.
No, estic bé.
Aleshores, continuï, per favor.
Anomenàvem l'orfenat Grave.
No per les parets escrostonades i els soterranis humits
on ens tancaven cada dia.
L'anomenàvem Grave perquè era la tomba de l'ànima.
No tinc cicatrius físiques del que em va fer.
Però ara
m'adono que no soc aquí per denunciar els actes malvats comesos contra mi,
contra l'Adeline,
el Peter...
o la resta d'infants, sinó també pel que li van fer al Rigel Wilde,
al qual la Margaret estimava com un fill...
el van forçar cada dia a observar com ens torturaven,
sense poder salvar-nos.
La Margaret el va convèncer que ell era un monstre.
Que era el llop del conte de fades.
I si el dimoni t'estima,
¿com pots
rebre o donar amor?
Ara el Rigel està en coma.
Però per primera vegada, sé que és viu
perquè sap què és l'amor
i sap que l'estimen.
Tant me fa si no em creuen.
Entenc que hi ha gent que té por de testificar o dir la veritat.
La seva ànima potser encara està atrapada al Grave...
en aquelles cel·les fosques...
sense saber que, per rebre
o donar amor,
no cal tenir por.
Només cal tenir coratge.
Rigel.
Hem guanyat.
La Margaret no ens podrà fer més mal.
Mira com em fas plorar.
Ets el meu fabricant de llàgrimes.
Tots en tenim un.
Algú que ens pot fer plorar,
ens fa miques o ens fa feliços
només amb la mirada.
T'estimo.
Ets a qui estimo més del món.
Nica.
Rigel.
Era el nen que m'havia vist per primer cop a l'entrada del Grave.
La mà que havia trobat el coratge d'estrènyer la meva al soterrani.
El cor que no havia tingut el valor de donar-me
tot i que, en molts sentits,
cridava el meu nom.
Encara que això nostre no havia sigut un conte de fades,
sinó la història de dos infants que es van conèixer en un orfenat,
potser encara podíem ser feliços.
Ja no estava sola.
Havia trobat una família
que m'havia ensenyat el que era l'amistat
i que ens podem retrobar
si ens escoltem i ens comprenem.
Havia descobert que els sentiments tenen molts matisos
i que costar deixar que ens acceptin tal com som.
Al final, havia entès que el millor conte de fades
és als nostres cors.
Subtítols: Cristina Casas Peregrina