Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
BASERET PÅ ROMANEN TÅREMAGEREN AF ERIN DOOM
UDGIVET I ITALIEN AF ADRIANO SALANI EDITORE
Mor, hvor gør det ondt?
Her.
Her. Det gør det bedre.
Flot, Nica. "En smule ømhed..."?
En smule ømhed kan læge alle sår.
- En ulv! - Han er smuk.
Nej, han er ej. Ulve er skræmmende.
Kun fordi de ofte fremstilles sådan i eventyr.
Men de er ikke altid onde.
Jeg kan ikke se den. Hvor er ulven?
Pas på! En lastbil!
- Pas på! - Nej!
TÅREMAGEREN
Vi fortalte mange historier på Graven.
Hviskende fortællinger. Godnathistorier.
SUNNYCREEK BØRNEHJEM
Legender sagte fortalt i stearinlysets skær.
Den mest kendte var historien om Tåremageren.
Den berettede om en verden, hvor ingen kunne græde.
Folk levede som tomme hylstre
blottet for følelser.
Men skjult fra omverdenen og ganske alene sad en ensom tåremager
indhyllet i mørke, bleg og krumbøjet,
som med øjne så klare som glas kunne lave krystaltårer.
Folk gik til ham og bad om at kunne græde for at føle bare en lillebitte smule.
Tåremageren kom så sine tårer ind i deres øjne.
Så græd folk
i vrede, fortvivlelse, smerte og lidelse,
fulde af brændende lidenskab,
bitre skuffelser og tårer.
Jeg troede ikke, at en sådan verden kunne findes.
Jeg troede ikke, jeg ville savne mine forældre så meget.
Men mest af alt troede jeg ikke, jeg skulle gennemleve den historie selv.
Du må være Nica.
Det er navnet på en sommerfugl.
Sært at opkalde et barn efter et insekt, der kun lever i få dage.
Vi har kun få regler her.
Orden, respekt og lydighed.
Følger du dem, skal det nok gå. Tag hendes kufferter.
Vi deler vores ting her.
Giv mig halskæden. Personlige ejendele er ikke tilladt.
- Den var min mors. - Orden, respekt og lydighed.
Du vil vel ikke bryde reglerne på din første dag? Rigel?
For mig blev det ikke blot et eventyr.
På Graven
skulle jeg møde Tåremageren.
Gråd bringer ikke det tilbage, du har mistet.
Adeline, følg hende til hendes værelse.
Fart på.
Børn, gå indenfor.
Det var Julias seng. Hun blev adopteret i går.
Har du været her længe?
Jeg er for bleg.
Frk. Margaret siger, jeg ser syg ud.
Kan vi være bedste venner?
Nica, så er de her.
- Jeg kommer på besøg. Det lover jeg. - Absolut ikke.
Rejs, og se dig aldrig tilbage.
Jeg havde ikke overlevet uden dig.
Han er din nu.
Graven føltes som et fængsel.
Hver dag i årevis ønskede jeg, at nogen ville komme og hente mig.
De ville se mig i øjnene og vælge mig blandt alle børnene.
De ville have mig, præcis som jeg var, selvom jeg ikke var speciel.
Men ingen valgte nogensinde mig.
Ingen ville have mig eller bemærkede mig.
Jeg havde altid været usynlig.
Er du klar?
Ja.
Jeg er også lidt bange.
Skal jeg bære dine ting ned?
Jeg har kun det her.
Vi opfordrer til at dele her.
Er du kommet til skade?
Hun har for vane at tage sig af dyr. Fingrene er altid forrevne.
Godt, Nica.
Sæt pris på alt det, du har lært her.
Orden, respekt og lydighed.
Og husk, det blot er en prøveperiode.
Adoptionen kan annulleres.
Laver du ballade, henter vi dig, og adoptionen gennemføres ikke.
Det skal nok gå helt fint.
Godt.
Skal vi gå?
De hænder.
De glatte, hvide hænder, der strøg sensuelt hen over tangenterne.
Her er Gravens stolthed.
Favoritbarnet.
Det barn, alle ville have.
Høflig og respektfuld over for alle undtaget mig.
Hvem er det?
Rigel.
Jeg har vist jer drengens journal. Er I virkelig sikre?
Huset er stort,
og Nica vil være mindre nervøs.
Det er svært at tage sig af en teenager, for slet ikke at tale om to.
Rigel er en meget problematisk dreng,
og kun vi ved, hvordan han skal håndteres.
Bare rolig, frk. Margaret. Vi ved, hvad vi laver.
Det er det, prøveperioden er til for, ikke?
Godt.
Tak.
Jeg havde længtes efter en familie,
et hjem,
et liv uden for Graven.
Nu, da det endelig skete,
kunne jeg ikke tro, at han sad ved siden af mig.
Af alle mennesker var Rigel den sidste, jeg ønskede der.
Og dog kunne jeg ikke hade ham.
En del af mig havde vænnet sig til ham.
Jeg følte ikke længere trang til at være kølig over for ham.
Kom indenfor.
Så er vi her.
Det er intet palæ, men vi mangler ikke noget.
I skal vide, at Anna holder meget af orden.
Det kan jeg ikke sige om dig.
Spiller I klaver?
Vores søn spillede.
Jeg viser jer værelserne.
- Norman, tager du dig af Rigel? - Klart.
Skal vi?
En ven hjalp med at indrette det.
Jeg håber, du kan lide det.
Jeg har ikke haft eget værelse i meget lang tid.
Jeg ved ikke, om du spiller det.
NODEHÆFTE
Hvis det er okay, kan du have den her på i skole i morgen.
Størrelsen passer vist. Den tilhørte...
Vi køber en ny til dig senere.
Ikke nødvendigt. Den er sikkert perfekt.
Det er din uniform til i morgen.
Og det er Klaus.
Han er noget af en enspænder.
Men han kan være kærlig, når han har lyst.
Må jeg komme ind?
Rigel, nu da vi er...
Nu da vi er hvad?
Nu hvor vi er her sammen,
vil jeg gerne have det til at gå godt med Anna og Norman. Med adoptionen.
Hvis det skal gå godt,
så hold dig fra mig.
Og kom aldrig ind på mit værelse. Aldrig nogensinde.
Er det en trussel?
Det er et godt råd...
...møl.
Det er mit drivhus derude.
Jeg dyrker og sælger blomster og planter.
- Arbejder du også med blomster, Norman? - Nej, jeg er skadedyrsbekæmper.
Biller, myrer, kakerlakker, mus.
Men kun skabninger, der allerede er døde eller meget farlige.
Kom I to godt ud af det på børnehjemmet?
Vi voksede op sammen.
Vi er som søskende.
Ja, vi kender hinanden rigtig godt. Vi er som søskende.
Jeg skal på wc.
Naturligvis.
Rigel er navnet på en stjerne, ikke?
Dine forældre må have været glade for astronomi.
Frk. Margaret gav mig navnet. Jeg har aldrig...
...kendt mine forældre.
Undskyld, jeg må også lige ud lidt.
Jeg kunne stadig mærke hans fingres berøring,
som var det brændt ind i huden på mig.
Hans giftige charme var overvældende. Han var overvældende.
Du skulle ikke være faret ud.
Vores kommende forældre er bekymrede.
Det er en leg for dig, ikke?
Bare en leg.
Du ønskede det her, møl.
Hold dig fra mig.
Hvad, hvis Anna og Norman så, hvor meget du hader mig?
At alt ikke er så perfekt, som de tror?
Så ændrer de måske mening.
En dag ser de, hvem du i virkeligheden er.
Hvorfor? Hvem er jeg?
Du er Tåremageren.
Har du grædt?
Nej.
Lyv ikke, ellers kommer Tåremageren og tager dig.
Tror du virkelig, han findes?
Hvem?
Tåremageren.
Det ved jeg ikke.
Måske siger de det bare, fordi de ikke ønsker, at vi føler noget.
Vi bliver aldrig som dem.
- Peter! - Rigel er syg igen. Kom hurtigt!
- Hvad? - Hørte du det?
Tilbage i seng med jer! Nu!
Det skal nok gå.
Klokken er mange, venner!
Forstår I, hvordan I kommer hjem?
- Det er let. - Bare over jernbroen.
Okay.
Bare rolig.
- Farvel. - Vi ses i aften.
Du bør passe bedre på, møl.
Førstedagsfoto.
Jeg er Billie fra Velkomstkomitéen. Vi tager tingene meget seriøst her.
Kom med mig.
Er Nica en forkortelse for Nikita?
Nej, det er bare Nica.
Alle bliver overvældet på første dag. Du skulle have set mig. Her.
Jeg elsker ansigtsbilleder. Jeg har et af alle de studerende.
Jeg har faktisk et par af Phelps.
Men jeg har ingen bedste ven.
Miki er umulig at fotografere. Hun hader billeder.
Jeg præsenterer dig.
Miki?
Det er den nye pige.
Hej.
Glem hende. Inderst inde er hun sød.
Jeg får spredt benene på den nye pige inden en uge.
Godmorgen, Nica. Velkommen.
Godmorgen.
Jeg hedder hr. Kirill.
Dine naturvidenskabskarakterer er fremragende. Flot.
- Hørte I det? - Bliv siddende.
De slås!
Hold op!
Rigel!
Stop! Hold så op!
Phelps. Op med dig!
- Vil du suspenderes igen? - Han begyndte. Jeg sværger.
- Forklarer du rektor det? - Nej tak.
Er du Rigel Wilde?
Skal du tilses?
Så gå ind i klassen. Afsted.
Næste gang får du eftersidning.
Hvad glor I på? Ind i klassen med jer. Afsted!
Er det din bror?
Han er ikke min bror.
Nemlig. Det er jeg ikke.
Det var på tide, nogen gav det røvhul til Phelps en lærestreg.
Ja?
- Laver du stadig lektier? - Jeg tager notater.
Ved du, hvorfor Rigel ikke ville spise sammen med os?
Har han problemer i skolen?
Nej, han er bare træt.
Det er flot. Hvem tog det?
Billie fra Velkomstkomitéen.
Har du allerede fået venner? Er skolen god?
Lærerne er også flinke.
Jeg lader dig læse.
- Bliv ikke for længe oppe. - Godnat.
Godnat.
Anna?
Ja?
Tak.
Nej, jeg takker.
Alt vel?
Ja, alt er fint.
Vil du bare stirre på mig?
Hvorfor?
Hvorfor tog du med dem?
Tror du, jeg havde et valg?
Det var altid dig, alle ville have,
men du lod aldrig nogen adoptere dig.
Hvad ændrede sig?
Det er bedst, du går.
Pak det om isen.
Rør mig ikke på den måde.
Nogensinde.
Ellers hvad?
Ellers...
Ellers kan jeg ikke styre mig.
Jeg havde altid troet på eventyr.
Jeg håbede altid selv at leve i et,
men nu, hvor jeg gjorde, var det i den forkerte slags.
Godmorgen.
Har du sovet godt?
Ja.
Efter skole kan vi købe tøj, hvis du vil.
Okay.
Giver du det til Rigel? Tak.
Hvilken del af "kom ikke ind på mit værelse" forstod du ikke?
Anna bad mig om det.
Jeg er bare flink. Hvorfor forstår du ikke det?
Du mener, jeg er Tåremageren.
Ulven i historien.
Sig mig lige...
Hvordan kan en, der er flink over for en, de afskyr,
være andet end en hykler?
Se dig lige.
Du ryster jo.
Selv lyden af min stemme skræmmer dig.
Jeg ved ikke, hvad du vil. Det gør jeg virkelig ikke.
Ved du, hvorfor eventyr ender med "til deres dages ende"?
For at minde os om, at visse ting aldrig ændrer sig.
De har jo ændret sig. Vi er ikke på Graven mere.
Du holder stædigt fast i en lykkelig slutning.
Er du modig nok til at forestille dig et eventyr uden en ulv?
Du hedder Nica, ikke?
Som sommerfuglen.
Har du slået mit navn op?
Jeg har søgt lidt på dig.
Stå stille.
- Hvad er der? - Stå stille.
- Klamt. - Nej, hun er genert.
Hun gemte sig. Hendes hus er hendes hjem.
Går det i stykker, kan hun dø af det.
Det, der beskytter hende...
...kan bive det, der skader hende mest.
Tak, fordi du reddede mig.
Jeg reddede nu hende fra dig.
- Rart at møde dig. Jeg er... - Belastende.
Er I to kærester?
Vi ... Nej.
Der var du. Kom, vi har en prøve.
Undskyld, Lionel. Jeg må læse op på noget.
Jeg er så nervøs.
- Der ligger den. De har fantastisk tøj. - Anna, det er altså ikke nødvendigt.
Kom nu bare.
Er den ikke smuk?
Jo.
Kom, lad os gå ind.
Vi har allerede købt så meget, Anna.
- Hej. - Hej.
- Vi vil gerne prøve den kjole. - Ja.
Tak.
Anna.
Du ser fantastisk ud.
Gør jeg?
Ja. Du er smuk, Nica.
Vær ikke bange for at vise det.
Vent. Der mangler et bælte.
Anna?
Her. Det vil se godt ud.
Nica?
Nica? Hvad er der galt?
Nica?
Nica, træk vejret dybt.
Norman!
- Nica. - Nica?
- Hvad er der galt? - Nica?
Margaret vidste alt om os.
Kan du høre mig?
Hun kendte vores frygt og vores længsler.
Hun vidste, at jeg elsker dyr og er bange for mørke.
Hun vidste, at Peter var bange for høje lyde,
og at Adeline elsker langt hår.
Hun kendte de drømme, vi holdt fast i for at overleve på Graven,
og hun knuste dem.
Hun knuste alle former for kærlighed, undtaget den kærlighed, hun viste Rigel.
Nej!
Gå så!
Hun ødelagde noget inden i os.
Noget, der i stedet for at vokse for evigt forblev småt.
Skrøbeligt,
umodent og ødelagt.
Nej!
Hver gang jeg var i det mørke, havde jeg skreget, til jeg mistede stemmen,
hvis det ikke var for fodtrinnene i mørket ved siden af min seng,
og de varme fingre, der holdt mig i hånden.
Så mildnedes smerten, og mit hjerte faldt til ro.
Der var kun den berøring, den eneste trøst, altid.
Adeline.
Nå? Svar mig.
Jeg har været uartig.
Du har været en ulydig lille pige, og du fortjener at blive straffet.
Hvem ville dog vælge en lille pige som dig?
Jeg skal nok være artig.
Og træk ærmerne ned.
Velkommen. Kom indenfor.
Når fortiden overvældede mig, tænkte jeg på Anna.
Jeg kunne ikke fortælle hende, hvad jeg havde oplevet, men hun var der for mig.
Jeg behøvede ikke at være bange. Jeg var langt væk. Tryg og fri.
Jeg havde chancen for lykke.
- Farvel. - Farvel.
- Kom så. - Okay.
Du er vågen. Hvordan går det?
Bedre, tak.
Du har sovet meget. Det havde du brug for. Du har haft nogle hårde dage.
Et par stykker.
Klaus sov faktisk i din seng hele natten.
- Virkelig? - Ja.
Måske mærkede han, du var dårlig.
Jeg har det bedre nu.
- Jeg tænkte faktisk at tage i skole igen. - Okay.
Er du kommet til skade?
Roserne. Alle fjerner deres torne, men jeg lader dem sidde.
Det minder mig om, at smukke ting kan forårsage smerte.
Må jeg?
Nica, hvis der var problemer, ville du da sige det, ikke?
Jo.
Hvorfor er der så få roser i dag?
De er solgt til Havernes Dag.
Havernes Dag?
Ja.
- Ved du ikke, hvad dag det er? - Nej.
Studerende giver en rose til en, de har kær. Anonymt.
Der er mange farver, som har hver deres betydning.
Dagen før lader man skabet stå ulåst. Jeg tillod mig at låse dit op.
Det sjove er at gætte, hvem man fik den af.
Det lyder spændende.
Virkelig ophidsende.
Hun laver sjov, men hendes skab er altid fyldt. Se selv.
- Giv mig dem. Du lader dem altid dø. - Tag dem bare.
Ved du, hvem de er fra?
En forelsket psykologistuderende. Lad os åbne mit.
Jeg kan ikke. Du gør det.
Okay.
Nej, jeg gør det. Det er jeg nødt til. Vær nu derinde.
Ja!
Det er altid ham.
Hvem ham?
Pas, derfor er det sjovt. Jeg får altid en. Måske er han genert.
Det driver mig til vanvid.
Okay, Nica. Din tur. Åbn det.
- Der er ikke noget derinde. - Aldrig sige aldrig.
- Jeg har aldrig set en sort rose før. - Den er så smuk.
Den angiver en voldsom og lidelsesfuld kærlighed.
Forkert på alle måder.
Ved du, hvem den er fra?
Jeg må gå nu.
Går du ind i ulvens hule og forventer at komme hel ud?
Har du givet mig den her?
Mig? Give dig en rose?
Giv mig den! Den er min!
Nica?
En dreng venter på dig.
Havernes Dag var en succes, ser jeg.
Norman og jeg skal til forretningsmiddag i aften.
- Skal jeg sørge for mad til dig? - Ellers tak.
Afsted.
Lad ham ikke vente. Han er sød.
- Hej. - Hej.
Du glemte den her i skolen. Din adresse står på, så...
Tak.
Vil du have en is?
Ja.
Fedt. Kom.
Hvor gammel var du?
Otte.
Du var så lille.
Hvad lavede dine forældre?
De var biologer.
I stedet for godnathistorier fortalte de, hvordan celler fungerer.
Derfor er du så god til naturvidenskab.
Måske bliver du en af dem, der ændrer verden.
- Giv mig den. Jeg smider den ud. - Måske skal jeg bruge den.
Til hvad?
Til at hele en fugleunges vinger.
Og...
...kan du også hele knuste hjerter?
Hjerter er lidt mere komplicerede.
Vi bør måske gå nu.
Okay.
Forsigtig. Herovre.
Nej, herovre. Pas på. Forsigtig!
Vi klarede det.
Går det?
Jeg er stolt af mig selv. Jeg fik dig helskindet hjem.
Jeg var druknet uden dig.
Nej, du klarer dig fint alene.
Synes du det?
Altså,
jeg kender ingen, hvis liv er ligesom dit.
Du er ikke bare stærk...
...du er også smuk.
Jeg må gå.
Okay.
Ses vi så i morgen?
Vi ses i morgen.
En stemme fortalte mig, at jeg så for intenst på ham,
men jeg havde aldrig kunnet få øjnene fra ham.
Og sommerfuglen var både tapper og naiv.
Eller måske bare tåbelig og håbløs.
Jeg havde ofte set dem blive kvast af børnene på Graven.
Måske var der mere end blot vrede og smerte.
Måske var der også et lys i ham.
Inderst inde vidste jeg, at Rigel ikke var ond.
Jeg kunne ikke opgive ham.
Rigel.
- Hvad er der, Rigel? - Rør mig ikke!
Jeg vil sikre mig, du er okay.
Hvorfor?
Nå ja.
Det ligger til dig.
Du kan ikke lade være.
Vil du reparere mig?
Du gør nærmest alt for, at jeg skal hade dig.
Gør du så det?
Hader du mig?
Hader du mig, møl?
Ønsker du det?
Ja.
Det gør jeg.
Jeg hadede ikke Rigel, jeg ville gerne forstå ham.
Måske ville jeg en dag forstå, hvorfor han opførte sig sådan.
Men én ting var jeg helt sikker på.
Tåremager eller ej,
så fik han mit hjerte til at hamre som ingen anden.
Se, hvad din bror har gjort.
Jeg bad ham stoppe, men han slog mig uden grund.
Hvad har du gjort?
Spørg hellere ham om det.
Hvorfor?
Hvad har jeg nogensinde gjort dig?
Rør mig ikke.
Sig mig hvorfor.
Du er min tåremager.
Rigel.
Du er brændende varm, Rigel.
Hvad er der galt? Lad os gå ovenpå.
Vi går ovenpå. Hjælp mig.
Ovenpå.
Og nu over til vores reporter.
Trafikken står stille på grund af oversvømmelsen.
Alle veje ind til byen er lukket,
og vi ved stadig ikke, hvornår folk kan køre igen.
Det lysner lidt...
Jeg ringer hjem.
...mod nord, men det vil fortsat storme og regne voldsomt...
Ja.
Løft armene.
Læg dig ned.
De sydlige områder er særligt ramt...
Børnene tager den ikke.
...og regnen...
Måske sover de.
Skal jeg prøve igen?
- Hej, Anna. - Hej, Nica.
- Er alt okay? - Ja.
Vi sidder fast i trafikken på grund af uvejret.
Bare rolig.
Du lyder underlig. Er du sikker på, alt er okay?
Rigel har bare lidt feber. Hvor er jeres medicin?
I toiletskabet.
- Bør jeg var urolig? - Jeg klarer det.
- Sikker? - Ja, det er fint, Anna. Vent lidt.
Et øjeblik.
- Okay, jeg fandt dem. - Det var godt.
- Kan vi tales ved? - Ja, klart. Jeg ringer. Farvel.
...vind og kraftige vindstød.
Vinden kommer fra nord og skaber voldsomt uvejr.
Rigel har feber.
Kraftige vindstød forventes i det næste par timer.
Du skal tage dem her, Rigel.
Hjælp mig.
Åbn munden.
Bliv her.
Gå ikke, så er du sød.
Frk. Margaret?
- Ja? - Den nye pige er her.
Spil videre.
Vi har kun få regler her.
Orden, respekt og lydighed.
Giv mig halskæden. Personlige ejendele er ikke tilladt.
- Den var min mors. - Orden, respekt og lydighed.
Du vil vel ikke bryde reglerne på din første dag? Rigel?
Er du syg?
Gå væk, møl.
Hvorfor sidder du ikke ved dit bord?
Undskyld, frk. Marg...
Jeg ville hente salt.
Kom med mig. Kom.
Nej! Lad være!
Lad være!
Hvad har du gjort?
Tilkald en læge!
Hvad har du gjort?
Tilkald en læge!
Jeg så godt, du skar dig med vilje.
Hvorfor skulle jeg gøre noget så dumt?
Vis mig, hvad du skjuler.
- Gå din vej. - Vis mig det nu.
Det er Nicas halskæde.
Hun tror, du smed den væk. Hvorfor har du den?
Behold den, hvis du vil.
Du kan lide Nica, men du lader, som om du ikke kan.
Fortæl hende det ikke.
- Nica tror, du hader hende. - Sådan skal det forblive.
Jeg må ind på mit værelse.
Nica?
Rigel.
Hvordan har han det?
Bedre. Feberen er faldet.
Hvad skete der?
Ingen anelse.
Hvil dig lidt. Vi overtager nu.
Hvad er der med læben?
LIONEL RINGER
Der skete noget den nat. Det vidste vi begge to.
Men nu stod vi her igen, ligesom da vi var børn,
adskilt af den linje, hvor jeg var pigen fra Graven,
og han var Tåremageren.
Tingene ændredes også med Lionel. Vi sås i skolen, men talte ikke i dagevis.
Heldigvis havde jeg dem. Det var skønt at have veninder.
Jeg havde før kun haft Adeline.
Hold da op.
Miki er rig, men det må ingen vide.
Det gør hende flov. Virker det normalt på dig?
- Hej. - Hej.
Jeg har lavet mad. Jeg sætter hesten ind, så kommer jeg.
- Okay. - Viser du hende ind?
Klart.
Forstår du forskellen?
Bakterier er encellede organismer, mens en virus er en proteinkæde.
Du bør undervise i stedet for Kirill. Han er søvndyssende.
Jeg har vist samme effekt på hende.
- Jeg skal lige på wc. - Okay.
Du har ikke set noget.
Okay.
Sig det ikke til nogen.
Det er dig, ikke?
Den hvide rose?
Du må fortælle hende det.
Så mister jeg min bedste veninde.
Det ved du ikke.
Jo.
Pis, det er sent! Jeg må gøre mig klar. Hvorfor vækkede I mig ikke?
Hvad er der galt?
Ikke noget.
Vi har ikke talt i en måned, og du undgår mig i skolen.
Du tager ikke telefonen.
Beklager, det kunne jeg ikke. Hvad laver du her?
Jeg kan lide dig.
Men bed din bror om at blande sig udenom.
Han har altid været i mit liv.
Hvad mener du?
Hvad er der mellem jer?
Det forstår du ikke.
Du var ikke på børnehjem.
- Undskyld, jeg må gå. - Vent.
- Undskyld. Jeg køber en ny. - Det var den sidste.
Den var til Rigel. Han har fødselsdag i dag.
Kan du ikke give ham noget andet?
Nej.
Han hader gaver.
Kun det her ville give mening.
Jeg må gå nu.
Lionel forstod det ikke.
For ham var det bare en glaskugle.
For mig mindede den Rigel om,
at han kunne stråle som den stjerne, han var opkaldt efter.
- Der var du, søde. Kom. - Hej.
Du sagde ikke, hun var så køn.
Hvordan kan du klare at bo sammen med de to kegler?
Du vil ikke ønske dem som forældre, når du har hørt alt det, jeg ved.
Jeg hedder Dalma. Det er min datter Asia.
Ham, der propper brød i hovedet, er min mand.
Anna har fortalt meget om jer.
- Hvorfor var du på børnehjem? - Asia!
Nu hun ved så meget om os, vil jeg gerne vide lidt om hende.
Rigel.
Hej, allesammen.
Beklager forsinkelsen.
Sæt dig, så spiser vi.
Hvem vil have den første pølse?
Lukker du op, Nica?
Naturligvis.
Adeline.
Hej.
- Hvad laver du her? - Jeg inviterede hende.
Hvordan slap du væk?
Jeg er næsten 18, så de lader mig tage til byen for at søge job.
Så ringede Anna i går, og nu er jeg her.
- Kom indenfor. - Tak.
Anna siger, din søster er populær blandt drengene på skolen.
Er du stolt eller jaloux?
Nicas kærlighedsliv angår ikke mig.
Jeg ved, du ikke kan lide fødselsdage,
men denne er anderledes.
Den indleder et nyt kapitel for dig og Nica.
Fra i morgen er I officielt i Milligan-familien.
Vi adopterer dem.
Det er vel løgn? To for ens pris, eller hvad?
Asia!
I prøver at erstatte Alan.
Du har ikke nævnt ham i månedsvis.
Jeg behøver ikke tale om ham for at huske ham.
Ikke? Det lader nu til, at du har glemt ham.
Hvordan kan du sige det?
- Hvordan kan I gøre sådan noget? - Asia.
Smerten er en byrde, der trækker en ned.
Vi prøver bare at komme videre.
Ved at adoptere de to?
Nej.
Ved at gøre noget godt for to børn, der mangler kærlighed.
Jeg mangler også kærlighed, men Alan er borte.
Jeg ser ham aldrig igen og kan ikke sige, hvor højt jeg elsker ham.
Beklager, det accepterer jeg ikke.
Ingen skal erstatte ham.
Asia.
Jeg vidste ikke, at Asia datede Milligans søn.
Det havde jeg luret,
selvom Anna og Norman ikke taler meget om det.
Alle har deres problemer.
Bliv ikke indblandet i deres.
Man kan se, de holder af dig.
Alle har problemer, men de er alle forskellige.
Jeg passer ikke ind her.
Hvad taler du om?
Du har altid ønsket dig en familie.
De ved ikke, hvem jeg virkelig er.
De ved ikke, hvad vi har gennemgået.
Så fortæl dem om det.
De skal ikke se på mig som grim,
ødelagt og ubrugelig.
Nica.
Du er hverken grim, ødelagt eller ubrugelig.
Du må løsrive dig fra Graven.
Det er umuligt.
Nej, det er ikke umuligt.
Tingene har ændret sig.
Siden Rigel rejste, har Margaret ikke været sig selv.
Hun bliver på sit værelse,
og af og til hører vi skrig og ting, der smadres.
Og hvad så?
Jeg så Peter forleden.
- Hvordan har han det? - Godt.
Hans familie er skøn,
men han har det også svært.
Han mener, at I bør sagsøge Margaret.
- Nej. - Jo.
- Nej. - Nica.
- Nej. - Dit vidneudsagn er afgørende.
Det var dig, der led mest. Den, hun behandlede værst.
Vi behøver dig. Du må hjælpe os.
Jeg kan ikke se hende i øjnene.
Jo, du kan.
Du er stærkere, end du tror.
Dalma og George er lige gået. Jeg skal hilse.
Undskyld, Nica.
Jeg bør også gå, fru Milligan. Jeg må tilbage til børnehjemmet.
- Farvel, Adeline. - Tak.
Farvel.
Du skulle have hørt alt det.
- Asia var ikke sig selv. - Det er ligegyldigt.
Hvorfor siger du ikke til hende, du tog med for at være hos hende?
Hun har altid ønsket en familie.
Det vil jeg ikke tage fra hende.
Rigel.
Fortæl hende, det var dig, der holdt hende i hånden.
Hun tror stadig, det var mig.
Ulven har ikke ret til at holde den lille pige i hånden.
Gå så.
Farvel, Rigel.
Vi ses snart.
Jeg elsker dig.
I lige måde.
Jeg har så ondt af Asia.
Hun aner ikke, hvor hendes kærlighed slutter, og smerten starter.
Hun skal blot huske, at der er forskel.
Jeg ville spille med ham.
Lade vores fingre sværme med vores kroppe i let berøring.
Jeg ville tørre hans tristhed væk.
Jeg ville tørre Margaret væk, tørre fortiden væk.
Rigel skulle holde op med at tænke på hende, når han spillede.
Kun os.
Vores hænder sammen.
Vores hjerter sammenflettede.
Vi kunne have været en melodi fuld af uperfektheder.
Fuld af hak og fejl,
men også af latter, under og lykke.
Jeg har ingen gave til dig.
Det gør ikke noget.
Jo, det gør.
Jeg vil gøre det godt igen.
Jeg sagde jo, det ikke gør noget.
Der må være noget, du ønsker dig.
Hvad som helst.
Hvad som helst?
Hvad, hvis jeg bad dig sidde stille?
Helt stille.
Rør dig ikke.
Vær sød at blive her.
Jeg beder dig.
Hvad laver du her?
Ja, det er sent, men jeg kan ikke sove.
Jeg tænker på dig konstant.
Jeg holder ikke ud, du bor med ham.
At han konstant er i nærheden af dig.
Du kommer lige fra ham, ikke?
Klædt sådan der.
Hvilken gave bad han dig om?
I bliver søskende lige om lidt.
Hvad, hvis det rygtedes?
- Ville dine forældre så have dig? - Gå din vej!
Undskyld.
Jeg kan bare godt lide dig.
Rigel?
Gå med dig.
Jeg hører ikke hjemme i dit eventyr.
Gå tilbage til ham.
Jeg går ingen vegne.
Jeg vil i seng med dig.
Gå ind i seng igen.
Bliv bare ved med at narre dig selv og tro på eventyr,
men vi er ødelagte. Skadede.
Visse ting kan ikke repareres, Nica.
Ja, det er sandt.
Vi er ødelagte.
Vi er ikke som de andre.
Måske knustes vi i tusinde stykker, så vi kunne passe bedre sammen.
Du har ønsket dig en familie hele livet,
og du fortjener en.
Du fortjener nye venner. Du fortjener en normal kæreste.
Du er lykkelig her.
Jeg er lykkelig, fordi du er her.
- Hvordan så? - Hvordan hvad?
Hvordan tror du, denne historie vil ende?
Jeg kan kun gøre dig ondt.
Det betød intet, hvad vi havde gennemgået.
Måske var vi så forbundne af samme årsag.
Kun vi kendte sandheden.
Ham og mig for evigt og uadskillelige.
Han er stjernen, og jeg himlen.
Han såret, og jeg plasteret.
- Skal du ud? - Ja.
Jeg terper med Billie og Miki og tager derfra til ballet.
- Ballet? - På skolen.
Dejligt. Tager Rigel med?
Ingen anelse. Vi taler ikke meget sammen lige nu.
Det har jeg bemærket.
- Godmorgen, fru Milligan. - Hej, Billie.
Jeg smutter.
- Hyg jer, og kom ikke for sent. - Bare rolig. Nica er i gode hænder.
- Farvel. - Farvel.
Ja?
Tager du ikke med til ballet?
Hvad er der galt, Rigel?
Du har været sådan siden din fødselsdag.
Anna, jeg...
Jeg må tale med dig.
- Er den ikke flot? - Helt sikkert.
Hvordan ser jeg ud?
Fantastisk.
- Var den røde ikke bedre? - Hvad er der med dig?
Okay, nu skal I høre. Er I klar?
Jeg ved, hvem der giver mig hvide roser.
Det er Phelps.
Hvad?
Jeg så ham i butikken i dag, og så spurgte jeg ham,
og han sagde: "Jep, det er mig." Jeg vidste, det var ham.
Det er ikke ham.
Du kan aldrig være glad på mine vegne.
Billie, det er ikke ham.
Hvorfor ikke?
Det er mig.
Hvad?
Jeg giver dig en hvid rose hvert år.
Hvorfor? Fordi du havde ondt af mig?
Ville du trøste mig? Hvorfor fanden gjorde du det?
Jeg er forelsket i dig.
Jeg kvajede mig.
Er du okay?
Bedre end nogensinde.
Miki er meget ked af det.
Det vil jeg ikke tale om.
I aften vil jeg bare drikke, til jeg falder omkuld.
Hej. Vil du danse?
Pis af.
Hvad har hun gang i?
Hej.
Undskyld, Nica.
Jeg var en idiot.
Jeg tror, jeg er vild med dig.
Det håndterer jeg ikke så godt.
Og hvad så?
Så lad os danse.
Som et fredsoffer.
Jeg er meget svimmel.
Jeg er ikke vant til det.
Vi finder et roligt sted.
Hvad skal vi herinde?
Kig.
Hold da op.
- Kan du lide det? - Ja.
Kom, Lionel.
Jeg har det bedre. Lad os gå ind igen.
Først ville du gerne med,
og nu vil du gå?
Lad være, Lionel.
Lad være, Lionel. Stop! Hold så op.
Billie!
Hvor er Nica?
Ingen anelse. Hun var her lige før med Lionel.
Vent. Jeg så dem gå den vej.
Lionel, hold så op!
Hjælp!
Jeg slipper, og så skrider du, okay?
Du tror, du er den gode.
Helten.
Vil du se, hvor led jeg kan være?
Jeg går, men det her er ikke slut!
Er du okay?
Sikker?
Ved du, hvad min mors sidste ord var?
"Ulven i historien kan fremstå som ond, men det er den ikke altid."
Og hvis du er ulven,
er der intet eventyr uden dig.
Jeg er fuld af torne.
Jeg har aldrig frygtet at få rifter.
I er så klamme!
Jeg fortæller alle, hvad I har haft gang i.
Kom nu, Lionel.
Han burde kun se dig som sin søster, det ved du godt, ikke?
Vil du have ham?
Dårligt valg.
Lad os komme væk.
Jeg elsker dig.
Nica?
Nica, kan du høre mig?
Hej.
Du er på hospitalet. Du var ude for et trafikuheld.
Jeg henter Anna og Norman.
Vent lidt.
På Graven, når Margaret
straffede mig,
var det ikke dig, der holdt mig i hånden, vel?
Det var Rigel.
Ja, det var Rigel,
men jeg måtte ikke fortælle dig det.
Hvorfor ikke?
Fordi han...
Hej.
Nica.
Du forskrækkede os sådan.
Hvor er Rigel?
- Jeg henter lægen. - Ja.
Hvor er han?
- Hvor er han? - Tag det roligt.
De tager nogle prøver på ham. De siger til, når de ved mere.
- Jeg vil se ham. - Du bør ikke rejse dig, Nica.
- Godmorgen. - Godmorgen.
Hvad skete der?
I faldt begge ned fra en høj bro.
Hans krop afbødede jeres fald, men han er i koma.
I koma?
Desværre har hans lidelse kompliceret tingene.
Hans lidelse?
Han har nervesvulster i hjernen. De giver feber og kraftig hovedpine.
Jeg forstår ikke, at han aldrig er blevet opereret.
Jeg vil se ham.
Ingen af os må se ham. Det forbyder Margaret.
Margaret?
Nica.
Rigel afviste adoptionen.
Umuligt.
Da han sagde det, var han urokkelig. Han ville ikke blive.
Han er taget tilbage til Margaret.
Her.
Han lagde den til dig på dit værelse.
Før mig hen til ham.
Jeg beder jer.
Jeg vidste, du ville knuse ham før eller siden.
Jeg skulle ikke have ladet nogen tage ham fra mig.
Det er din skyld, at Rigel er i koma.
- Jeg vil se ham. - Nej, Nica.
Det får du ikke lov til. Aldrig nogensinde.
Jeg beder dig.
Jeg har sagt det før.
Gråd bringer ikke det tilbage, du har mistet.
Og gå så med dig.
Hun ville holde mig væk fra Rigel,
men jeg kom tilbage hver dag for at være tæt på ham.
Og jeg var ikke den eneste.
Gamle som nye venner tog med,
og jeg gav ikke op.
Men fortiden hjemsøgte mig stadig, og han virkede endnu længere væk.
Der var kun én måde, vi kunne blive frie på.
Jeg indkalder første vidne, Peter Corrin.
Hr. Corrin, blev du udsat for fysiske eller psykiske overgreb
under dit ophold på Sunnycreek børnehjem?
Nej.
I dit vidneudsagn dateret den 20. februar i år sagde du:
"Fysisk afstraffelse forekom jævnligt.
Jeg blev selv slået mange gange og fik ofte ikke noget mad."
Kan du huske, at du sagde det?
Jeg tog fejl.
Hr. Corrin, ved du, at falsk forklaring er strafbart?
Protest, høje dommer.
Han intimiderer vidnet. En mindreårig.
Taget til følge.
Hej.
Hvordan har han det?
Nogenlunde.
Anna og Norman sagde, at retssagen er begyndt.
Hvordan går det?
Det er hårdt.
Jeg ville undskylde for min opførsel.
Jeg forstår det godt.
Gør du?
Jeg ved, hvordan det føles
at miste en, man elsker.
Frk. Milligan.
Du blev adopteret for fire måneder siden
sammen med en dreng, hvis jeg ikke tager fejl.
Ja. Rigel Wilde.
Jeg kan forstå,
at han afviste adoptionen for at vende tilbage til Sunnycreek.
Protest. Høje dommer. Irrelevant.
Giv mig et øjeblik, så bliver relevansen tydelig.
Fortsæt. Vidnet må gerne svare.
- Det er ikke, som du tror. - Svar venligst på spørgsmålet.
Afviste Rigel Wilde adoptionen?
Ja.
Så en dreng, der endelig havde fundet en familie, der elskede ham,
besluttede at vende tilbage til et sted, hvor han jævnligt blev mishandlet?
- Sådan er det ikke. Hun slog ikke ham. - Det fik jeg ikke fat i.
Hun slog ikke ham.
- Men hun slog de andre? - Ja.
Hvorfor slog hun ikke ham?
Han var som en søn for hende.
Er du forelsket i Rigel Wilde?
- Protest, høje dommer! - Afvist.
Svar på spørgsmålet.
Ja.
Så du var ved at blive adopteret sammen med en dreng, du er forelsket i,
som valgte at tage tilbage til den kvinde, han anser for sin rigtige mor.
Han hader hende.
Virkelig?
Jeg tror, det faktisk er dig, der hader Margaret Stoker,
som sidder anklaget her blot på grund af et personligt hævntogt.
Protest, høje dommer! Hun intimiderer mit vidne.
Hun har fornærmet min klient.
Jeg har det dårligt.
Det her er kun begyndelsen. Du må ikke give op nu.
Vi får ikke stoppet hende. Du så, hvordan hun behandlede mig.
Vi må tro på det, Nica.
Har du mod på at gå ind igen?
- Ja. - Kom her.
Er alt okay?
Er du sikker på, du vil fortsætte?
Ellers kan vi fortsætte i morgen.
Nej, jeg har det fint.
Så fortsæt venligst.
Vi kaldte børnehjemmet for Graven.
Ikke på grund af de afskallende vægge eller de fugtige kælderrum,
som vi blev låst inde i hver dag.
Vi kaldte det Graven, fordi det var en grav for sjælen.
Jeg har ingen fysiske ar efter det, hun gjorde mod mig.
Det er først nu,
at jeg indser, jeg ikke kun er her for at tale imod det onde,
det blev gjort mod mig,
Adeline,
Peter...
...eller de andre børn,
men også det, der blev gjort mod Rigel Wilde.
Rigel, som Margaret elskede som en søn...
...blev hver dag tvunget til at se på, mens vi blev tortureret,
uden at kunne hjælpe os.
Margaret overbeviste ham om, at han var et monster.
Hun overbeviste ham om, at han var ulven i et eventyr.
Og hvis ondskaben elsker en,
hvordan kan man så
blive elsket eller elske nogen?
Rigel ligger i koma lige nu...
...men for første gang ved jeg, at han er i live...
...fordi han ved, hvad kærlighed er, og han ved, at han er elsket.
Jeg er ligeglad med, om I tror på mig eller ej.
Og forstår godt, nogle var bange for at vidne eller sige sandheden.
Deres sjæle er nok stadig fanget på Graven...
...i kælderrummene uden udsigt til himlen.
De ved ikke, at for at blive elsket
eller selv at elske
behøver man ikke at være bange.
Man skal bare være meget modig.
Rigel?
Vi vandt.
Margaret kan ikke gøre os ondt mere.
Se, du har fået mig til at græde.
Du er min tåremager.
Vi har alle vores egen.
En, der kan få os til at græde,
flå os i stykker eller gøre os lykkelige
med bare et enkelt blik.
Jeg elsker dig.
Over alt i verden.
Nica.
Rigel.
Det var den dreng, der så mig for første gang
ved indgangen til Graven.
Det var den hånd, der fandt modet til at holde min hånd i kælderen.
Det var det hjerte, han aldrig fandt modet til at give mig,
men som på alle andre måder
kaldte på mig.
Og selvom vores historie aldrig blev et rigtig eventyr,
og vi altid bare ville være to børn, der mødtes på et børnehjem,
kunne vi måske stadig finde lykken.
Jeg var ikke længere alene.
Jeg havde fundet en familie.
Folk, der lærte mig om venskab,
mens andre genforenedes, lyttede og forstod.
Jeg opdagede, at følelser har mange forskellige nuancer,
og hvor svært det er at være sig selv og lade nogen acceptere en for det.
Til sidst indså jeg, at det største eventyr af dem alle
findes i vores hjerter.
TÅREMAGEREN
Tekster af: Pia C. Hvid