Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
PERUSTUU ERIN DOOMIN ROMAANIIN FABBRICANTE DI LACRIME
JULKAISSUT ADRIANO SALANI EDITORE
Äiti, mihin sinua sattuu? - Tähän.
Nyt se menee ohi.
Hyvä, Nica. Lempeydellä...
Lempeydellä voi parantaa kaiken.
Susi! - Miten kaunis.
Ei se ole kaunis. Sudet ovat pelottavia.
Vain siksi, että joku päätti, että ne ovat pahoja saduissa.
Se ei ole aina totta.
En näe sitä. Missä se susi on?
Varo! Kuorma-auto! - Ei!
KYYNELTEN VALTIAS
Meillä oli paljon tarinoita Haudassa.
Kuiskattuja kertomuksia, iltasatuja.
Hiljaa kynttilänvalossa kerrottuja taruja.
Tunnetuin oli taru Kyynelten valtiaasta.
Se kertoi maailmasta, jossa kukaan ei kyennyt itkemään.
Ihmiset olivat kuin tyhjiä kuoria vailla tunteita.
Mutta piilossa maailmalta äärettömässä yksinäisyydessään -
eli varjojen peitossa kalpea ja kumara käsityöläinen.
Hän loihti lasinkirkkaista silmistään kristallikyyneleitä.
Ihmiset menivät hänen luokseen pyytämään kykyä itkeä ja tuntea edes jotain.
Käsityöläinen laittoi kyyneleensä heidän silmiinsä.
Sitten he itkivät vihaansa, epätoivoaan, tuskaansa ja ahdistustaan.
Ulos purkautui raastavaa intohimoa, pettymyksiä ja kyyneleitä.
En olisi arvannut, että sellainen paikka olisi -
ja kuinka paljon kaipaisin vanhempiani.
Mutta ennen kaikkea en olisi arvannut, että kokisin sen tarinan itse.
Sinä olet varmaankin Nica.
Se on perhosen nimi.
Onpa outoa antaa lapselle hyönteisen nimi, joka elää vain muutaman päivän.
Täällä ei ole montaa sääntöä:
Järjestys, kunnioitus ja kuuliaisuus.
Pärjäät, jos noudatat niitä. Ota matkalaukku.
Tavarat kuuluvat kaikille.
Anna kaulakorusi. Henkilökohtaiset esineet ovat kiellettyjä.
Mutta se on äidin. - Järjestys, kunnioitus ja kuuliaisuus.
Et kai halua niskoitella heti ensimmäisenä päivänä. Rigel?
Minulle se ei olisi pelkkää tarua.
Tapaisin Haudassa Kyynelten valtiaan.
Itku ei tuo menetettyä takaisin.
Adeline, saata hänet huoneeseensa. Vauhtia.
Lapset, menkää sisälle.
Julia nukkui tässä. Hänet adoptoitiin eilen.
Oletko ollut täällä kauan?
Olen liian vaalea.
Margaret-neiti sanoo, että näytän sairaalta.
Ollaanko parhaita ystäviä?
Nica, he tulivat.
Lupaan tulla käymään. - Ei missään tapauksessa.
Lähde, äläkä katso taaksesi.
En olisi selvinnyt ilman sinua.
Se on nyt sinun.
Tunsin Haudassa vankilan kalterit ympärilläni.
Joka ikinen päivä toivoin, että joku tulisi hakemaan minut.
Että he katsoisivat minua silmiin ja valitsisivat minut kaikkien joukosta.
Että he haluaisivat juuri minut, vaikken ollut erityinen.
Mutta kukaan ei valinnut minua.
Kukaan ei halunnut tai huomannut minua.
Olin aina näkymätön.
Oletko valmis?
Olen. - Minuakin pelottaa vähän.
Autanko kantamaan tavarasi alas? - Minulla on vain tämä.
Kannustamme jakamaan kaiken.
Satutitko itsesi?
Hän pitää huolta eläimistä. Hänellä on aina haavoja sormissa.
No niin, Nica. Älä unohda, mitä olet oppinut.
Järjestys, kunnioitus ja kuuliaisuus.
Ja muista, että olet koeajalla. Huoltajuus voidaan kumota.
Jos aiheutat ongelmia, haemme sinut, eikä adoptiota käynnistetä.
Kaikki menee varmasti hyvin.
Hyvä on. Menisimmekö sitten?
Ne kädet... Ne valkoiset kädet, jotka liukuivat mutkitellen koskettimilla.
Tässä oli Haudan silmäterä, kultapoika.
Lapsi, jonka kaikki halusivat. Täydellinen kaikkien kanssa, paitsi minun.
Kuka hän on?
Hän on Rigel.
Näitte pojat tiedot. Oletteko varmoja?
Talo on iso, ja Nica saa tuttua seuraa.
Mutta yhdestä teinistä huolehtiminen on tarpeeksi vaikeaa.
Rigel on hyvin ongelmallinen poika. Vain me osaamme käsitellä häntä.
Ei huolta, Margaret-neiti. Tiedämme, mitä teemme.
Sitähän varten koeaika on olemassa.
Selvä. - Kiitos.
Olin aina toivonut saavani perheen, kodin ja elämän Haudan ulkopuolella.
Nyt kun kaikki oli viimein toteutumassa, en voinut uskoa, että vierelläni oli hän.
Rigel oli viimeinen ihminen, jonka olisin halunnut siihen.
Mutten voinut vihata häntä.
Osa sielustani oli jo niin tottunut häneen,
etten osannut suhtautua enää kylmän välinpitämättömästi.
Käykää sisään.
Perillä ollaan.
Tämä ei ole mikään palatsi, mutta täältä ei puutu mitään.
Anna on muuten siisteysintoilija. - Samaa ei voi sanoa sinusta.
Soitatteko pianoa?
Poikamme soitti sitä.
Näytän teille huoneenne.
Norman, menisitkö Rigelin kanssa? - Ilman muuta.
Mennäänkö?
Ystäväni auttoi minua.
Toivottavasti pidät siitä.
Minulla ei ole aikoihin ollut omaa huonetta.
En tiedä, onko se makuusi.
Jos sopii, voit laittaa tämän huomenna kouluun.
Se taitaa olla sinun kokoasi. Se kuului...
Ostetaan sinulle myöhemmin uusi.
Ei tarvitse. Tämä on varmasti täydellinen.
Tässä on koulupukusi huomiseksi.
Tämä on Klaus.
Se viihtyy omissa oloissaan.
Mutta se osaa halutessaan olla myös herttainen.
Saanko tulla?
Rigel, nyt kun olemme... - Olemme mitä?
Nyt kun olemme täällä yhdessä,
haluaisin, että kaikki sujuisi hyvin Annan ja Normanin kanssa adoption suhteen.
Jos haluat asioiden sujuvan, pysy kaukana minusta.
Älä tule huoneeseeni. Ei nyt, eikä koskaan.
Onko tuo uhkaus?
Se on neuvo,
koiperho.
Kasvihuone pihalla on minun. Kasvatan ja myyn kukkia ja kasveja.
Oletko samalla alalla, Norman? - En. Olen tuholaistorjuja.
Hävitän torakoita, muurahaisia, hiiriä...
Mutta vain jo kuolleita tai hyvin vaarallisia eläimiä.
Tulitteko hyvin toimeen laitoksessa?
Kasvoimme yhdessä. Olemme kuin sisarukset.
Tunnemme toisemme hyvin. Olemme kuin sisarukset.
Käyn vessassa.
Toki.
Eikö Rigel olekin tähden nimi?
Olivatko vanhempasi kiinnostuneita tähdistä?
Margaret-neiti antoi sen nimen. En koskaan -
tavannut vanhempiani.
Anteeksi, minäkin poistun hetkeksi.
Tunsin yhä hänen sormiensa kosketuksen kuin polttomerkin ihollani.
Hänen myrkyllinen viehätyksensä oli läpitunkeva. Hän oli läpitunkeva.
Et olisi saanut sännätä pakoon.
Huolestutit tulevat vanhempamme.
Tämä on sinulle pelkkää peliä, vai mitä?
Sinä tämän aiheutit, koiperho.
Pysy kaukana minusta.
Mitä jos Anna ja Norman näkisivät, kuinka halveksut minua?
Ettei kaikki olekaan niin täydellistä. He voisivat muuttaa mieltään.
Jonain päivänä he tajuavat, kuka olet oikeasti.
Kuka minä sitten olen?
Sinä olet Kyynelten valtias.
Oletko itkenyt?
En.
Älä valehtele. Muuten Kyynelten valtias vie sinut pois.
Onko hän oikeasti olemassa?
Kuka? - Kyynelten valtias.
En tiedä. Ehkä he vain sanovat niin, koska eivät halua, että tunnemme mitään.
Meistä ei tule samanlaisia.
Peter! - Rigel voi taas huonosti. Tulkaa!
Mitä? - Kuulitko?
Sänkyyn siitä! Heti paikalla!
Ei mitään hätää.
Hei, kohta on kiire!
Osaatteko nyt palata kotiin?
Se on helppoa. - Ylitätte vain rautasillan.
Selvä. Älä murehdi.
Heippa. - Illalla nähdään.
Ole varovainen, koiperho.
Ekan päivän kuva. Olen Billie, tervetulokomitea.
Otamme täällä Barnabyssa asiat vakavasti. Mennään.
Tuleeko Nica Nikitasta? - Se on vain Nica.
Kaikilla on sama ilme ekana päivänä. Olisitpa nähnyt omani. Ole hyvä.
Kasvoja on ihana kuvata. Minulla on kuva kaikista oppilaista.
Phelpsistä ehkä muutama.
Vain paras ystäväni puuttuu. Mikistä on mahdoton saada kuvaa.
Hän vihaa valokuvia. Tule, esittelen sinut.
Miki? Tämä on se uusi tyttö.
Moi.
Älä välitä, hän on oikeasti kultainen.
Kaadan uuden tytön sänkyyn viikon sisällä.
Huomenta, Nica. Tervetuloa. - Huomenta.
Minä olen Kirill.
Olet saanut loistavat arvosanat tieteistä. Hienoa.
Kuulitko? - Pysykää paikoillanne.
He tappelevat!
Lopettakaa!
Rigel.
Lopeta! Lopettakaa!
Phelps, nouse ylös!
Haluatko, että sinut erotetaan taas? - Hän aloitti sen!
Selitämmekö sen rehtorille? - Ei, älkää.
Sinäkö olet Rigel Wilde?
Menetkö terveydenhoitajalle? Tunnille siitä sitten. Nyt heti.
Ensi kerralla saatte huomautuksen.
Mitä te siinä tuijotatte? Tunnille, kaikki. Nyt!
Onko hän veljesi?
Hän ei ole veljeni.
Totta, emme ole sisaruksia.
Vihdoinkin joku löylytti Phelpsiä, mikä idiootti.
Niin?
Luetko vieläkin? - Teen muistiinpanoja.
Tiedätkö, miksei Rigel halunnut syödä kanssamme?
Onko koulussa ongelmia?
Ei, hän on vain väsynyt.
Onpa nätti. Kuka sen otti? - Billie, eli tervetulokomitea.
Saitko jo ystäviä? Viihdytkö siellä? - Opettajatkin ovat tosi mukavia.
Annan sinun lukea. Älä valvo myöhään. - Hyvää yötä.
Hyvää yötä.
Anna. - Niin?
Kiitos. - Kiitos itsellesi.
Onko kaikki hyvin? - Kaikki hyvin.
Ajattelitko tuijottaa vielä?
Miksi annoit heidän valita sinut?
Luuletko, että oli vaihtoehtoja?
Olit aina se, jonka kaikki halusivat,
muttet antanut kenenkään adoptoida sinua.
Mikä muuttui? - Sinun kannattaisi häipyä.
Laita tämä jään päälle.
Älä koske minuun noin huolettomasti.
Ikinä.
Tai muuten?
Tai muuten...
Muuten en pysähdy.
Olin aina uskonut satuihin. Olin aina toivonut voivani kokea sen.
Nyt kun olin löytänyt satuni, se olikin väärä.
Huomenta. Nukuitko hyvin?
Nukuin.
Mennäänkö vaateostoksille koulun jälkeen? - Hyvä on.
Veisitkö nämä Rigelille? Kiitos.
Kielsin tulemasta tänne. Mikä siinä oli epäselvää?
Anna pyysi palvelusta. Onko sitä niin vaikea ymmärtää?
Olen sinulle Kyynelten valtias.
Sadun susi.
Sanopa sitten...
Millainen ihminen tekee palveluksen jollekulle, jota ei voi sietää?
Eikö hän ole tekopyhä?
Katso itseäsi.
Sinähän vapiset.
Jopa ääneni pelottaa sinua.
En ymmärrä, mitä haluat.
Tiedätkö, miksi sadut päättyvät sanoihin "loppuun asti"?
Jotta muistaisimme, että tietyt asiat eivät muutu.
Mutta asiat ovat muuttuneet. Emme ole enää Haudassa.
Pidät lujasti kiinni onnellisesta lopusta.
Uskallatko kuvitella sadun ilman sutta?
Sinähän olet Nica? Kuin se perhonen.
Oletko tutkinut nimeäni?
Olen tutkinut sinua.
Odota.
Mitä nyt? - Älä liiku.
Hyi helvetti. - Ei, se on ujo.
Se oli piilossa. Kuori on sen koti.
Se voi kuolla, jos se menee rikki.
Sama asia, mikä suojelee sitä,
voi myös satuttaa sitä eniten.
Kiitos sitten, että pelastit minut. - Pelastin kyllä sen sinulta.
Hauska tutustua, minä olen... - Tiellä.
Oletteko te yhdessä?
Me... Emme.
Siinähän sinä olet. Tule, meillä on koe. Sori, Lionel. Pakko kerrata vielä.
Minua jännittää.
Tuolla se on. Heillä on ihania vaatteita. - Ei sinun oikeasti tarvitse, Anna.
Älähän nyt.
Eikö olekin kaunis? - On.
Mennään sisään. - Olemme jo ostaneet vaikka mitä.
Päivää. Haluaisimme sovittaa tuota mekkoa.
Ilman muuta. - Kiitos.
Anna.
Olet hyvin kaunis. - Meinaatko?
Kyllä, olet kaunis, Nica. Älä pelkää näyttää sitä.
Odota, siitä puuttuu vyö.
Anna?
Nyt siitä tulee täydellinen.
Nica?
Mikä hätänä?
Nica?
Hengitä.
Norman!
Mikä hänellä on?
Margaret tiesi meistä kaiken. Hän tunsi pelkomme ja toiveemme.
Hän tiesi rakkaudestani eläimiin ja pimeän pelostani,
Peterin kovien äänten pelosta ja Adelinen ihastuksesta pitkiin hiuksiin.
Hän tunsi unelmat, joihin takerruimme selviytyäksemme Haudassa,
ja tuhosi ne.
Hän tuhosi kaiken rakkauden. Hän osoitti sitä vain Rigelille.
Ei! - Mene!
Hän rikkoi jotain sisällämme.
Jotain, joka ei enää kasvaisi, vaan pysyisi ikuisesti pienenä.
Hauraana, lapsenomaisena ja turmeltuneena.
Ei!
Olisin huutanut joka kerta pimeydessä, kunnes olisin menettänyt ääneni,
ellen olisi kuullut niiden askeleiden saapuvan sänkyni viereen -
ja tuntenut lämpimien sormien tarttuvan käteeni.
Silloin kipu laantui ja sydämeni rauhoittui.
Oli vain se kosketus, se ainoa lohtu, aina.
Adeline.
No? Vastaa.
En ollut kiltisti.
Ansaitsit rangaistuksen, koska et totellut.
Kuka tuollaisen tytön haluaisi?
Lupaan olla kiltisti.
Vedä hihat alas.
Tervetuloa, olkaa hyvät.
Kun menneisyys painoi liikaa, ajattelin Annaa.
En voinut kertoa hänelle totuutta, mutta hän oli tukenani.
Minun ei tarvinnut pelätä. Olin kaukana, turvassa ja vapaa.
Voisin olla onnellinen.
Heippa. - Heippa.
Mennään. - Joo.
Sinä heräsit. Kuinka voit? - Paremmin, kiitos
Nukuit paljon. Tarvitsit lepoa.
Sinulla on ollut vaikeaa. - Vähän.
Klaus nukkui sängyssäsi koko yön.
Oikeastiko? - Ehkä se ymmärsi, ettet voi hyvin.
Voin nyt paremmin.
Ajattelinkin palata kouluun. - Selvä.
Satutitko itsesi? - Ruusut.
Kaikki poistavat piikit, mutta minä jätän ne.
Muistan siitä, että kauniitkin asiat voivat satuttaa.
Saanko?
Nica, kertoisithan, jos sinulla olisi ongelmia tai ihan mitä vaan?
Joo.
Miksi ruusuja on niin vähän? - Ne vietiin käsistä Puutarhapäivää varten.
Puutarhapäivää? - Niin.
Etkö tiedä, mikä päivä tänään on? - En.
Jokainen oppilas lahjoittaa jollekin ruusun nimettömänä.
Joka värillä on eri merkitys.
Kaappi pitää jättää auki edellisenä päivänä. Avasin sinun.
On jännää arvata, keneltä ne ovat. - Kuulostaa hauskalta.
Tosi hauskalta.
Hän arvostelee, mutta hänen kaappinsa on aina täynnä.
Anna ne minulle, tapat ne aina. - Pidä hyvänäsi.
Tiedätkö, keneltä ne ovat? - Rakastuneelta psykan opiskelijalta.
Avataan minun. En pysty. Avaa sinä, Nica. - Hyvä on.
Ei, minun täytyy pystyä. Sano, että olet siellä.
Joo. Se on aina hän.
Kuka?
En tiedä, se siinä onkin ihanaa. Saan sen aina. Ehkä hän on ujo.
Koko juttu tekee minut hulluksi. Sinun vuorosi, Nica. Avaa se.
Ei siellä ole mitään. - Koskaan ei voi tietää.
En ole koskaan nähnyt mustaa ruusua. - Onpa kaunis.
Se tarkoittaa kiduttavaa, pakkomielteistä rakkautta, joka ei ole viatonta.
Keneltä se voisi olla?
Minun pitää mennä.
Ajattelitko selvitä suden luolasta vahingoittumattomana?
Annoitko sinä tämän minulle?
Minäkö antaisin sinulle kukan?
Anna se tänne. Se on minun!
Nica?
Joku poika odottaa sinua. Oliko Puutarhapäivä menestys?
Menemme Normanin kanssa tänään työillalliselle.
Valmistanko teille syötävää? - Ei tarvitse.
Mene jo. Älä anna hänen odottaa. Hän vaikuttaa mukavalta.
Moi. - Moi.
Jätit tämän kouluun. Siinä on osoitteesi, joten...
Kiitos.
Mentäisiinkö jäätelölle?
Joo. - Siistiä. Mennään.
Minkä ikäinen olit? - Kahdeksan.
Olit tosi pieni.
Mitä vanhempasi tekivät?
Molemmat olivat biologeja.
He kertoivat minulle ennen nukkumaanmenoa iltasadun sijaan solujen toiminnasta.
Siksi olet niin hyvä tieteissä. Ehkä muutat vielä jonain päivänä maailmaa.
Anna se minulle. Heitän sen pois. - Voin tarvita sitä.
Missä?
Linnunpojan murtuneen siiven hoidossa.
Entä... hoidatko myös särkyneitä sydämiä?
Se on vähän vaikeampaa.
On ehkä paras lähteä.
Selvä.
Varovasti. Tule tänne.
Ei, tule tänne. Varovasti!
Selvisimme. Oletko suojassa?
Olen ylpeä itsestäni. Toin sinut perille ehjin nahoin.
Olisin hukkunut ilman sinua.
Ei, pärjäät ihan hyvin yksin. - Meinaatko?
Niin...
Elämäsi on täysin erilaista kuin kenenkään, jonka tunnen.
Etkä ole vain vahva,
vaan myös tosi kaunis.
Minun pitää mennä. - Selvä.
Huomiseen sitten. - Huomiseen.
Ääni sisälläni sanoi, että katsoin häntä liikaa,
mutten ollut koskaan pystynyt olemaan katsomatta.
Se perhonen oli naiivi ja rohkea. Tai ehkä vain hullu ja vailla toivoa.
Olin nähnyt Haudan lasten murskaavan ne lukemattomat kerrat.
Ehkä se ei ollutkaan vain vihaa ja tuskaa. Ehkä hänessä oli myös valoa.
Sydämessäni tunsin, ettei Rigel ollut paha.
En voinut luovuttaa.
Rigel.
Mikä on? - Älä koske minuun!
Halusin vain nähdä, oletko kunnossa. - Miksi?
Ai niin, se on sinulla verissä.
Et voi sille mitään. Haluaisit korjata minut.
Ihan kuin yrittäisit saada minut vihaamaan sinua.
Vihaatko sitten?
Vihaatko minua?
Vihaatko minua, koiperho?
Sitäkö haluat?
Kyllä, haluan.
En vihannut Rigeliä. Halusin vain ymmärtää häntä.
Ehkä jonain päivänä käsittäisin, mikä sai hänet käyttäytymään niin.
Yhdestä asiasta olin täysin varma.
Kyynelten valtias tai ei, mikään ei saanut sydäntäni värähtelemään kuin hän.
Katso, mitä hän teki.
Pyysin veljeäsi lopettamaan, mutta hän löi minua ilman syytä.
Mitä sinä teit?
Kysy häneltä. - Miksi?
Miksi?
Mitä olen tehnyt ansaitakseni tämän? - Älä koske minuun.
Kerro miksi.
Sinä olet minun Kyynelten valtiaani.
Rigel, olet tulikuuma.
Mikä on? Mennään yläkertaan. Auta minua.
Auta minua. Mennään yläkertaan.
Ja nyt linja toimittajallemme paikan päällä.
Liikenne on yhä pysähdyksissä tulvimisen takia.
Kaikki kaupunkiin johtavat tiet ovat tukossa.
On vaikea arvioida, koska liikenne saadaan taas käyntiin.
Vaikka sääolosuhteet ovat...
Soitan lapsille.
...sadekuurot ja ukkosmyrskyt jatkuvat...
Joo.
Kädet ylös.
Mene makuulle.
He eivät vastaa. - Ehkä he nukkuvat.
Yritänkö uudelleen?
Hei, Anna. - Hei, Nica.
Onko kaikki hyvin? - On.
Olemme jumissa liikenteessä huonon sään takia.
Ei se mitään.
Kuulostat oudolta. Onko kaikki varmasti hyvin?
Rigelillä on vähän kuumetta. Missä lääkkeet ovat?
Kylpyhuoneen kaapissa.
Pitäisikö huolestua? - Pärjään kyllä.
Oletko varma? - Joo, ei hätää. Odota.
Odota hetki.
Selvä, löysin ne. - Hyvä.
Puhutaan myöhemmin. - Totta kai. Soitan sinulle.
Rigelillä on kuumetta.
Sinun täytyy ottaa nämä.
Auta minua.
Suu auki.
Älä mene.
Jää tähän, ole kiltti.
Margaret-neiti?
Niin? - Uusi tyttö tuli.
Jatka soittamista.
Täällä ei ole montaa sääntöä:
Järjestys, kunnioitus ja kuuliaisuus.
Anna kaulakorusi. Henkilökohtaiset esineet ovat kiellettyjä.
Mutta se on äidin. - Järjestys, kunnioitus ja kuuliaisuus.
Et kai halua niskoitella heti ensimmäisenä päivänä. Rigel?
Voitko huonosti? - Mene pois, koiperho.
Mikset ole omassa pöydässäsi?
Anteeksi, Marg... Menin hakemaan suolaa.
Tule mukaani. - Ei, olkaa kiltti!
Olkaa kiltti!
Mitä sinä teit? Soittakaa lääkärille!
Näin, kun viilsit itseäsi.
Miksi olisin tehnyt jotain niin tyhmää?
Näytä, mitä sinulla on siinä.
Mene pois. - Näytä nyt.
Mutta... tämähän on Nican kaulakoru. Hän luulee, että heitit sen pois.
Miksi se on sinulla? - Voit pitää sen.
Tykkäät Nicasta. Teeskentelet vain, ettet tykkää.
Älä kerro hänelle. - Hän luulee, että vihaat häntä.
Niin pitääkin olla.
Minun on paras palata huoneeseeni.
Nica!
Rigel.
Kuinka hän voi? - Paremmin. Kuume on laskenut.
Mitä oikein tapahtui? - En tiedä.
Mene lepäämään. Me huolehdimme hänestä.
Mitä huulessa on?
LIONEL SOITTAA
Sinä yönä tapahtui jotain. Me molemmat tiesimme sen.
Mutta tässä sitä taas oltiin, ihan kuin lapsuudessamme.
Meidät erotti raja, jolla minä olin Haudan tyttö,
ja hän oli Kyynelten valtias.
Myös Lionelin kanssa oli erilaista.
Näimme koulussa, muttemme puhuneet päiväkausiin.
Onneksi minulla oli heidät. Oli ihanaa, kun oli ystäviä.
Olin kokenut sen vain Adelinen kanssa.
Miki on miljonääri, muttei halua muiden tietävän.
Häntä nolottaa. Onko se sinusta normaalia?
Moi. - Hei!
Pyysin valmistamaan teille ruokaa. Hoidan hevosen ja tulen sitten.
Saatatko hänet, Billie? - Joo.
Ymmärsitkö siis eron?
Bakteerit ovat jopa puolisoluisia eliöitä, ja virukset ovat proteiiniketjuja.
Tulisitpa Kirillin tilalle. Nukahdan hänen tunneillaan.
Minulla taitaa olla sama vaikutus häneen.
Käyn vessassa. - Okei.
Et nähnyt mitään.
Selvä.
Et saa kertoa kenellekään.
Se olet sinä, vai mitä?
Valkoinen ruusu?
Sinun pitää kertoa hänelle. - Hän on paras ystäväni. Menettäisin hänet.
Et tiedä sitä. - Tiedänpä.
Onpa myöhä! Meidän pitää lukea. Miksette herättäneet minua?
Mikä teillä on? - Ei mikään.
Olet vältellyt minua kuukauden. Et puhu koulussakaan. Mikset vastaa?
Anteeksi, en voinut. Mitä sinä täällä teet?
Tykkään sinusta.
Mutta käske veljesi pois tieltä.
Hän on aina elämässäni.
Miten niin? Mitä teidän välillänne on?
Et voi ymmärtää. Et ollut laitoksessa.
Minun pitää mennä. - Odota.
Anteeksi, ostan uuden. - Se oli viimeinen.
Se oli Rigelin syntymäpäivälahja.
Etkö voi ostaa jotain muuta? - En.
Hän inhoaa lahjoja.
Vain tässä oli jotain järkeä.
Minun pitää mennä.
Lionel ei voinut ymmärtää. Hänelle se oli vain kristallipallo.
Halusin muistuttaa sillä Rigeliä,
että hän voi loistaa kuin tähti, jonka nimi hänellä oli.
Nica-kulta, tule vaan. - Terve.
Ette kertoneet, miten kaunis hän on. Kerro, miten näiden hullujen kanssa menee.
Kun kerron kaikki salaisuudet, et ehkä halua heitä enää vanhemmiksesi.
Minä olen Dalma, tämä on tyttäreni Asia. Tuo leivänhotkija on mieheni.
Anna on puhunut teistä paljon.
Miksi olit orpokodissa 16-vuotiaaksi? - Asia!
Hän tietää niin paljon meistä, joten haluaisin tietää jotain hänestä.
Rigel.
Hei, kaikki. Anteeksi, että olen myöhässä.
Istu, niin aloitetaan.
Kuka haluaa ensimmäisen makkaran?
Nica, menisitkö sinä? - Toki.
Adeline.
Hei. - Mitä sinä täällä teet?
Minä kutsuin hänet.
Miten pääsit pois?
Täytän pian 18, joten saan etsiä töitä kaupungista.
Anna soitti eilen, ja tässä ollaan.
Tule sisään. - Kiitos.
Anna kertoi, että siskosi särkee sydämiä koulussa.
Oletko ylpeä vai mustasukkainen? - En välitä Nican rakkauselämästä.
Tiedän, ettet pidä syntymäpäivistä, mutta tämä on erilainen.
Olkoon se uuden elämän alku sinulle ja Nicalle.
Huomenna olette virallisesti Milliganeja.
Käynnistimme adoption.
Oletteko tosissanne?
Otatte kaksi yhden hinnalla. - Asia!
Yritätte korvata Alanin.
Et ole maininnut häntä kuukausiin. - Muistan hänet puhumattakin.
Ai niinkö? Näytät unohtaneen hänet. - Miten voit sanoa noin?
Miten te voitte tehdä noin? - Asia.
Pidät kiinni tuskastasi kuin kivestä, joka vetää sinut yhä alemmas.
Yritämme vain jatkaa elämäämme.
Adoptoimalla nämä kaksi? - Ei.
Tukemalla lapsia, jotka tarvitsevat vain rakkautta.
Minäkin tarvitsen rakkautta, mutta Alan on poissa.
En voi enää nähdä häntä tai sanoa, kuinka paljon rakastan häntä.
Anteeksi, mutten voi hyväksyä tätä.
Kukaan ei korvaa häntä.
Asia.
En tiennyt, että Asia oli Milliganien pojan kanssa.
Tajusin sen, vaikka Anna ja Norman eivät puhu siitä paljon.
Kaikilla on draamansa. Älä anna niiden vaikuttaa sinuun.
He välittävät sinusta.
Kaikilla on draamansa, mutta ne ovat erilaisia.
En kuulu tänne. - Mitä sinä höpötät?
Olet aina halunnut perheen. - He eivät tiedä, kuka olen oikeasti.
He eivät tiedä, mitä jouduimme kokemaan. - Ehkä sinun pitäisi kertoa.
En halua, että he näkevät minut rumana, rikkinäisenä ja hyödyttömänä.
Nica, et ole ruma, rikkinäinen tai hyödytön.
Sinun pitää vain vapautua Haudasta. - Se on mahdotonta.
Eikä ole. Asiat ovat muuttuneet.
Rigelin lähdön jälkeen Margaret ei ole entisensä. Hän pysyy huoneessaan.
Kuulemme hänen huutavan ja rikkovan tavaroita.
Eli? - Näin Peterin yhtenä päivänä.
Kuinka hän voi? - Hyvin.
Hänellä on ihana perhe, mutta hänkään ei pääse siitä yli.
Hän haluaa nostaa yhdessä syytteen Margaretia vastaan.
Ei. - Kyllä. Nica.
Ei. - Todistuksesi on meille ratkaiseva.
Kärsit kaikista eniten. Hän vainosi eniten sinua.
Tarvitsemme sinua. Auta meitä.
En pysty kohtaamaan häntä.
Pystyt kyllä. Olet paljon vahvempi kuin luulet.
Dalma ja George lähtivät. He tervehtivät sinua. Olen pahoillani.
Minäkin hyvästelen teidät, rouva Milligan. Palaan laitokseen.
Hei, Adeline. - Kiitos.
Heippa.
Et olisi saanut kuulla niitä sanoja.
Asia ei ollut oma itsensä. - Ei se mitään.
Mikset kerro hänelle, että tulit, jotta olisitte yhdessä?
Hän on aina haaveillut perheestä.
En aio viedä sitä häneltä.
Rigel, sinun täytyy kertoa hänelle, että sinä pidit häntä kädestä.
Hän luulee, että se olin aina minä.
Sudet eivät pidä tyttöjä kädestä saduissa.
Mene jo.
Hei, Rigel. Nähdään pian. - Olet rakas.
Sinä myös.
Tuntuu pahalta Asian puolesta.
Hän ei osaa enää erottaa rakkauttaan ja tuskaansa toisistaan.
Pitäisi muistaa, etteivät ne ole sama asia.
Halusin soittaa hänen kanssaan, toisiamme seuraten ja kevyesti koskettaen.
Halusin pyyhkiä pois hänen surunsa, Margaretin ja menneisyyden.
Halusin, ettei Rigel muistaisi soittaessaan enää häntä,
vaan meidät.
Kätemme yhdessä, sydämemme toisiinsa kietoutuneina.
Voisimme olla melodia täynnä epätäydellisyyksiä,
virheitä ja puutteita,
mutta myös naurun helinää, ihmeitä ja onnea.
En antanut sinulle lahjaa.
Ei se haittaa. - Haittaapa.
Se oli tärkeää. Haluan korjata asian.
Sanoin, ettei haittaa.
On varmasti jotain, mitä haluaisit.
Mitä tahansa.
Mitä tahansako?
Entä jos pyydän sinua pysymään siinä?
Pysy vain siinä.
Älä liiku.
Ole kiltti, älä mene.
Ole kiltti.
Mitä sinä täällä teet?
Tiedän, että on myöhä, mutten saa unta. Ajattelen sinua lakkaamatta.
En kestä, että asut hänen kanssaan, ja että hän pyörii aina ympärilläsi.
Olitteko juuri yhdessä?
Noissa vaatteissa...
Mitä hän pyysi lahjaksi?
Teistä tulee pian sisaruksia!
Mitä jos ihmiset tietäisivät? Haluaisivatko vanhempasi sinut yhä?
Häivy!
Anna anteeksi.
Pidän sinusta kamalasti.
Rigel.
Mene pois. Minulle ei ole sijaa täydellisessä sadussasi.
Palaa hänen luokseen.
En mene minnekään.
Haluan olla sinun kanssasi. - Mene takaisin sänkyyn.
Voit jatkaa itsesi pettämistä ja uskoa satuihin.
Mutta me olemme rikkinäisiä. Kaikkea ei voi korjata, Nica.
Totta, olemme rikkinäisiä. Emme ole kuin muut.
Mutta ehkä hajosimme tuhansiksi palasiksi, jotta sopisimme paremmin yhteen.
Olet toivonut perhettä koko ikäsi ja ansaitset sen.
Ansaitset uusia ystäviä ja normaalin poikaystävän.
Olet onnellinen täällä.
Olen onnellinen, koska olet täällä.
Entä sitten? - Mitä sitten?
Miten luulet, että tarina päättyy?
Voin vain satuttaa sinua.
Sillä ei ollut väliä, mitä olimme kokeneet.
Ehkä juuri siksi yhteytemme oli niin vahva.
Vain me kaksi tiesimme totuuden.
Minä ja hän, ikuisia ja erottamattomia.
Hän oli tähti, minä olin taivas.
Hän oli naarmu, ja minä olin laastari.
Menetkö ulos? - Joo.
Luemme ja menemme juhliin Billien ja Mikin kanssa.
Juhliin? - Koululle.
Kivaa. Tuleeko Rigel myös?
En tiedä. Emme ole puhuneet paljon viime aikoina.
Olen huomannut.
Huomenta, rouva Milligan. - Hei, Billie.
Menen nyt. - Pitäkää hauskaa. Tulkaa ajoissa.
Ei huolta. Nica on hyvissä käsissä.
Heippa. - Heippa.
Niin?
Etkö mene koulun juhliin?
Rigel, mikä sinulla on?
Olet ollut tuollainen syntymäpäivästäsi asti.
Anna, minä...
Meidän pitää puhua.
Eikö hän olekin upea? - Tosi upea.
Miltä näytän? - Hyvältä.
Eikö punainen ole parempi? - Mikä sinulla on?
Hyvä on, kerron. Oletteko valmiita?
Tiedän, keneltä valkoiset ruusut ovat.
Phelpsiltä. - Mitä?
Näin hänet tänään kaupassa ja kysyin suoraan.
Hän sanoi: "Joo, se olen minä." Tiesin aina, että se oli hän.
Ei, se ei ole hän. - Et ole koskaan onnellinen puolestani.
Billie, se ei ole hän. - Miksi muka?
Koska se olen minä. - Mitä?
Annan sinulle joka vuosi sen ruusun.
Miksi? Olenko niin säälittävä? Miksi helvetissä teit niin?
Olen rakastunut sinuun.
Mokasin.
Miten menee? - Loistavasti!
Miki on ihan rikki. - En halua puhua siitä.
Haluan vain juoda, kunnes menee taju.
Hei, haluatko tanssia?
Painu helvettiin. - Mikä hänellä on?
Moi. - Nica, anna anteeksi.
Olin idiootti. Olen ihastunut sinuun aika pahasti.
En ole käyttäytynyt hyvin.
Eli?
Eli tanssitaan.
Rauhan merkiksi.
Minua huimaa.
En ole tottunut tähän.
Mennään hiljaiseen paikkaan.
Miksi toit minut tänne?
Katso.
Pidätkö siitä? - Joo.
Älä, Lionel. Voin paremmin. Mennään takaisin.
Ensin halusit tulla tänne -
ja nytkö haluat lähteä?
Ole kiltti.
Lionel, ole kiltti. Lopeta!
Billie! Missä Nica on?
En tiedä. Hän oli täällä hetki sitten Lionelin kanssa.
Odota. Näin heidän menevän tuonnepäin.
Lionel, lopeta!
Apua!
Kun päästän irti, häivyt!
Luulet olevasi hyvä, eikö?
Kuvittelet olevasi sankari.
Haluatko nähdä, kuinka paha voin olla?
Minä häivyn, mutta tämä ei jää tähän!
Oletko kunnossa?
Oletko varma?
Tiedätkö, mitkä äidin viimeiset sanat olivat?
"Sudet ovat pahoja saduissa vain siksi, että joku päätti niin."
Jos sinä olet susi,
en voi kuvitella satua ilman sinua.
Olen piikikäs polku.
En ole koskaan pelännyt pientä kipua.
Olette ällöttäviä!
Kerron kaikille, mitä te puuhaatte. - Lionel, ole kiltti.
Hänen pitäisi nähdä sinut vain siskonaan.
Haluatko olla hänen kanssaan?
Tosi huono valinta.
Mennään pois.
Rakastan sinua.
Nica? Kuuletko minut?
Hei.
Olet sairaalassa. Olit pahassa onnettomuudessa.
Haen Annan ja Normanin. - Odota.
Kun Margaret rankaisi minua Haudassa,
se et ollutkaan sinä, joka piti minua kädestä.
Se oli Rigel.
Se oli Rigel, mutta hän ei halunnut, että kerron sinulle.
Miksei? - Koska hän...
Hei, Nica.
Pelästytit meidät pahasti. - Missä Rigel on?
Haen lääkärin. - Joo.
Missä hän on?
- Rauhoitu. He tekevät kokeita.
Kun he tietävät enemmän, he osaavat selittää meille.
Haluan nähdä hänet. - Et voi liikkua nyt.
Huomenta. - Huomenta.
Mitä tapahtui? - Putositte hyvin korkealta sillalta.
Hänen kehonsa hiljensi putoustasi, mutta hän on koomassa.
Koomassa?
Hänen aiempi sairautensa vaikeuttaa valitettavasti taudinkuvaa.
Aiempi sairaus?
Aivoissa on neurinoomia. Ne aiheuttavat kuumetta ja voimakasta päänsärkyä.
En voi ymmärtää, miksei häntä ole koskaan leikattu.
Haluan nähdä hänet. - Kukaan meistä ei saa nähdä häntä.
Margaret ei päästä ketään.
Margaret? - Nica...
Rigel kieltäytyi adoptiosta.
Se on mahdotonta.
Hän oli järkkymätön. Hän ei halunnut jäädä.
Nyt hän on taas Margaretin holhouksessa.
Tässä.
Hän jätti tämän sinulle huoneeseesi.
Viekää minut hänen luokseen.
Olkaa kilttejä.
Tiesin, että tuhoaisit hänet ennen pitkää.
En olisi saanut antaa kenenkään viedä häntä.
On sinun syytäsi, että Rigel on koomassa.
Päästäkää minut hänen luokseen. - Ei, Nica.
Et voi nähdä häntä. Et nyt, etkä koskaan. - Minä pyydän.
Sanoin sinulle jo kerran, että itku ei tuo menetettyä takaisin.
Häipykää siitä.
Hän halusi pitää minut kaukana Rigelistä,
mutta palasin joka päivä ollakseni lähellä. Enkä ollut yksin.
Vanhoja ja uusia ystäviä liittyi seuraan, enkä minä luovuttanut.
Mutta menneisyys teki yhä kipeää, ja hän tuntui aina etäisemmältä.
Me molemmat voisimme vapautua vain yhdellä tavalla.
Kutsun ensimmäiseksi todistajaksi herra Peter Corrinin.
Herra Corrin, tehtiinkö teille koskaan fyysistä tai henkistä väkivaltaa -
ollessanne Sunnycreek Homen orpokodissa?
Ei.
Totesitte lausunnossanne 20. helmikuuta tänä vuonna:
"Ruumiilliset rangaistukset olivat jokapäiväisiä.
"Minut hakattiin useaan otteeseen ja jätettiin monesti ilman ruokaa."
Muistatteko lausuntonne? - Olin väärässä.
Herra Corrin, tiedättekö, että väärä vala on rikos?
Vastalause, arvoisa tuomari.
Hän pelottelee todistajaa, alaikäistä vieläpä.
Hyväksytään.
Hei.
Kuinka hän voi?
Niin ja näin.
Anna ja Norman kertoivat, että oikeudenkäynti alkoi.
Kuinka se sujuu? - Se on vaikeaa.
Halusin pyytää anteeksi käytöstäni.
Ymmärrän sinua.
Oikeastiko?
Tiedän, miltä tuntuu menettää suuri rakkaus.
Neiti Milligan.
Teidät adoptoitiin neljä kuukautta sitten. Kanssanne oli myös poika, jollen erehdy.
Kyllä, Rigel Wilde.
Kuulin, että hän päätti palata Sunnycreekiin ja kieltäytyä adoptiosta.
Vastalause, tuomari. Epäolennaista.
Jos suotte minulle hetken, kysymykseni olennaisuus selviää.
Voitte jatkaa. Todistaja saa vastata kysymykseen.
Se ei ole niin kuin luulette. - Vastatkaa kysymykseen, olkaa hyvä.
Kieltäytyikö Rigel Wilde adoptiosta?
Kyllä.
Poika, joka oli siis vihdoin löytänyt perheen, joka rakasti häntä,
päättikin yhtäkkiä palata paikkaan, jossa häntä kidutettiin jatkuvasti?
Se ei ole niin. Hän ei lyönyt poikaa. - En kuullut hyvin.
Hän ei lyönyt poikaa.
Mutta löi muita? - Kyllä.
Miksei häntä lyöty? - Hän oli kuin oma poika Margaretille.
Oletteko rakastunut Rigel Wildeen?
Vastalause, arvoisa tuomari! - Hylätään.
Vastatkaa kysymykseen.
Olen.
Teidät oli siis tarkoitus adoptoida yhdessä rakastamanne pojan kanssa,
joka päättikin palata naisen luo, jota piti äitinään.
Hän vihaa naista. - Niinkö?
Luulenpa, että te vihaatte Margaret Stokeria,
joka on syytettynä henkilökohtaisen koston vuoksi.
Vastalause! Hän pelottelee todistajaa. - Joka solvasi asiakastani.
Minulla on huono olo.
Tämä on vasta alkua. Et voi luovuttaa nyt.
Emme voi onnistua. Näit, miten hän kohteli minua.
Emme saa menettää uskoa.
Pystytkö palaamaan saliin?
Joo. - Tule tänne.
Oletteko kunnossa, neiti? Haluatteko varmasti jatkaa?
Voimme myös jatkaa huomenna.
Ei, olen kunnossa.
Olkaa hyvä. Kertokaa.
Kutsuimme laitosta Haudaksi.
Eikä halkeilevien seinien tai kosteiden kellareiden takia,
joihin meidät teljettiin joka päivä.
Kutsuimme sitä Haudaksi, koska se oli sielun hautakammio.
Kehossani ei ole arpia siitä, mitä minulle tehtiin.
Vasta nyt -
ymmärrän, etten tullut ilmiantamaan vain kaikkea sitä pahaa,
jota tehtiin minulle, Adelinelle, Peterille -
tai muille lapsille, vaan myös Rigel Wildelle.
Rigel, jota Margaret rakasti kuin omaa poikaa,
joutui joka päivä katsomaan meidän kidutustamme -
voimatta pelastaa meitä.
Margaret sai hänet uskomaan, että hän oli hirviö.
Hän sai pojan uskomaan, että hän oli sadun susi.
Ja jos paha rakastaa sinua,
miten voit olla rakastettu tai antaa rakkautta?
Rigel on nyt koomassa.
Mutta ensimmäistä kertaa tiedän, että hän on elossa,
koska hän tietää, mitä rakkaus on, ja hän tietää olevansa rakastettu.
On ihan sama, uskotteko minua vai ette.
Ymmärrän myös heitä, jotka pelkäsivät todistaa ja kertoa totuuden.
Heidän sielunsa ovat luultavasti yhä teljettyinä -
Haudan taivaattomissa kammioissa.
He eivät tiedä, että saadakseen tai antaakseen rakkautta -
ei tarvitse pelätä.
Pitää vain uskaltaa.
Rigel... me voitimme.
Margaret ei enää satuta meitä.
Katso, miten saat minut itkemään.
Sinä olet Kyynelten valtiaani.
Jokaisella on omansa.
Se on se ihminen, joka saa meidät itkemään,
murtumaan tai pakahtumaan onnesta vain katsomalla meitä.
Minä rakastan sinua.
Enemmän kuin mitään.
Nica...
Rigel.
Hän oli se poika, joka katsoi minua ensimmäistä kertaa Haudan kynnyksellä.
Juuri hän uskaltautui pitämään minua kädestä kellarissa.
Hän ei ollut koskaan uskaltanut antaa minulle sydäntään,
joka kuitenkin huusi täysin voimin nimeäni.
Ja vaikka tarinastamme ei koskaan tulisi oikeaa satua,
ja olisimme aina ne kaksi lasta, jotka tapasivat orpokodissa,
ehkä mekin voisimme olla onnellisia.
En ollut enää yksin.
Olin löytänyt perheen, ihmisiä, jotka opettivat minulle, mitä ystävyys on,
ja toisia, jotka kohtasivat jälleen ja kuuntelivat ja ymmärsivät toisiaan.
Olin oppinut, kuinka paljon tunteissa oli vivahteita,
ja kuinka vaikeaa on antaa toisen hyväksyä itsensä sellaisena kuin on.
Lopulta olin ymmärtänyt, että kaikista suurin satu löytyy sydämestämme.
KYYNELTEN VALTIAS
Tekstitys: Sanna Autere