Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ERIN DOOM A KÖNNYMESTER LEGENDÁJA CÍMŰ REGÉNYE ALAPJÁN
Anyu, hol fáj?
Itt.
Így. Máris jobb.
- Jól van, Nica. „A gyengédség...”? - A gyengédség minden sebet begyógyít.
- Ott egy farkas! - De gyönyörű!
Nem az. A farkasok ijesztőek.
Csak mert a tündérmesékben általában úgy ábrázolják őket.
De nem mindig gonoszak.
Nem látom. Hol a farkas?
Vigyázz! Egy kamion!
- Vigyázz! - Ne!
A KÖNNYMESTER LEGENDÁJA
A Sírban sok történet keringett.
Elsuttogott mesék, esti mesék.
SUNNYCREEK ÁRVAHÁZ
Gyertyafénynél halkan elhangzó legendák.
Mind közül a legismertebb A könnymester legendája volt.
Egy olyan világról szólt, melynek lakói képtelenek sírni.
Az emberek üres porhüvelyként éltek,
érzelmek nélkül.
Ám a világtól elzárva, teljes egyedüllétben,
élt egy magányos könnymester,
aki sötétségbe burkolózott, sápadt és görnyedt volt,
és kristálytiszta szemeiből
képes volt kristálykönnyeket formálni.
Az emberek azért fordultak hozzá, hogy sírhassanak,
és legalább egy kicsit képesek legyenek érezni.
És a könnymester nekik ajándékozta a saját könnyeit.
Így az emberek elsírhatták dühüket, kétségbeesésüket,
fájdalmukat és kínjukat,
lángoló szenvedély,
keserű csalódások és könnyek közt.
Nem gondoltam volna, hogy létezhet ilyen világ.
Nem gondoltam, hogy ennyire hiányoznak majd a szüleim.
De főleg azt nem gondoltam, hogy személyesen élem át ezt a történetet.
Te biztos Nica vagy.
Ez egy pillangó neve.
Igazán különös egy pár napig élő rovarról elnevezni egy gyermeket.
Itt csak néhány szabály van.
Rend, tisztelet, engedelmesség.
Ha betartod őket, nem lesz baj.
A bőröndjét!
Mi itt mindenen osztozunk.
Kérem a nyakláncod. Nem hozhatsz be személyes holmit.
- De ez anyukámé. - Rend, tisztelet, engedelmesség.
Csak nem akarsz már az első napodon szabályt szegni? Rigel?
Számomra ez nem csak egy mese volt.
A Sírban
tényleg találkoztam a könnymesterrel.
A sírás nem hozza vissza, amit elvesztettél.
Adeline, vezesd a szobájába!
Egy-kettő!
Gyerekek, menjetek be!
Ez Julia ágya volt. Őt tegnap örökbe fogadták.
Már régóta vagy itt?
Túl fakó a bőröm.
Miss Margaret szerint betegesnek tűnök.
Leszünk legjobb barátok?
Nica, itt vannak.
Meglátogatlak. Ígérem.
Dehogy!
Menj el, és sose gyere vissza!
Nélküled nem éltem volna túl.
Már a tiéd.
A Sír olyan volt, mint egy börtön.
Éveken át mindennap azt kívántam, bárcsak kiszabadítana onnan valaki.
Hogy a szemembe nézve engem válasszanak a többi gyerek helyett.
Hogy önmagamért akarjanak, még ha nem is vagyok különleges.
De soha nem választottak engem.
Senki sem akart vagy vett észre engem.
Mindvégig láthatatlan voltam.
Készen állsz?
Igen.
Egy kicsit én is félek.
Lehozzam a többi holmidat?
Csak ennyi van.
Osztozásra tanítjuk őket.
Megsérültél?
Szeret állatokat gondozni. Mindig sebesek az ujjai.
Rendben, Nica.
Emlékezz rá, mit tanultál nálunk!
Rend, tisztelet, engedelmesség.
És ne feledd, ez csak próbaidő.
A gyámság visszavonható.
Ha bajt okozol, elhozunk, és az örökbefogadást nem véglegesítik.
Biztosan nem lesz gond.
Rendben.
Mehetünk?
Azok a kezek.
Azok a sima, fehér kezek érzékien suhannak a billentyűsoron.
Íme ő, a Sír büszkesége.
Az üdvöske.
A gyerek, akire mindenki vágyott.
Aki mindenkivel kész úriember. Engem kivéve.
Ő kicsoda?
Rigel.
Látták a fiú aktáját. Biztosak benne?
Nagy a házunk,
és így Nicának is könnyebb lesz.
De egy tinédzserről is elég nehéz gondoskodni, nemhogy kettőről.
Rigel egyébként is nagyon problémás fiú, és egyedül mi tudjuk kezelni őt.
Ne aggódjon, Miss Margaret! Tudjuk, mit csinálunk.
Nem pont erre való a próbaidőszak?
Rendben.
Köszönjük.
Mindig is egy családról álmodtam,
egy otthonról,
egy Síron kívüli életről.
Most, hogy ez végre beteljesült,
nem tudtam elhinni, hogy ő is ott van mellettem.
Nála kevésbé senkit nem akartam ott látni.
Mégsem tudtam gyűlölni őt.
Egy részem annyira megszokta a jelenlétét,
hogy többé már nem akartam rideg lenni vele.
Gyertek be!
Itt volnánk.
Nem egy kastély, de minden megvan benne, ami kell.
Előre szólok, hogy Anna rendmániás.
Ez rólad nem mondható el.
Tudtok zongorázni?
A fiunk tudott.
Megmutatom a szobákat.
Norman, te felkíséred Rigelt?
Persze.
Mehetünk?
Egy barátom segített berendezni.
Remélem, tetszik.
Már rég nem volt saját szobám.
Nem tudom, a te stílusod-e.
ZENEI KÉZIRATOK
Ha nem gond, holnap ezt vedd fel a suliba!
Szerintem a te méreted. Ez még a...
Majd veszünk neked újat.
Arra semmi szükség. Biztos ez is jó.
Ez a holnapi egyenruhád.
Ő pedig Klaus.
Kicsit magának való.
De kedves is tud lenni, ha akar.
Bejöhetek?
Nézd, Rigel, most, hogy...
Hogy mi?
Most, hogy mindketten itt vagyunk,
szeretném, ha minden rendben menne Annával, Normannal és az örökbefogadással.
Ha ezt akarod,
maradj távol tőlem!
És sose gyere be a szobámba! Se most, se később.
Ez fenyegetés?
Ez egy tanács...
molylepke.
Az ott kint az én üvegházam.
Növényeket és virágokat termesztek és árulok.
Te is virágokkal foglalkozol, Norman?
Nem, én kártevőirtással.
Bogarakkal, hangyákkal, csótányokkal, egerekkel.
De csak azokkal, amik már halottak vagy nagyon veszélyesek.
Ti ketten jóban voltatok az árvaházban?
Együtt nőttünk fel. Mintha testvérek lennénk.
Jól ismerjük egymást. Szinte testvérek vagyunk.
Mosdóba kell mennem.
Menj csak!
A „Rigel” egy csillag neve, ugye?
A szüleid biztos szerették a csillagászatot.
Miss Margaret adta a nevemet. Nem...
Nem ismertem őket.
Bocsánat, én is kiszaladnék picit.
Még mindig éreztem az ujjai érintését,
mintha csak belém égtek volna.
Végzetes vonzereje teljesen megfertőzött.
Ő mindent megfertőzött.
Miért szaladtál el így?
A leendő szüleink most aggódnak.
Neked ez egy játék, ugye?
Csak egy játék.
Te akartad ezt, molylepke.
Maradj távol tőlem!
És ha Anna és Norman meglátják, mennyire gyűlölsz?
Hogy mégsem olyan tökéletes minden?
- Meggondolhatják magukat. - Egy nap rájönnek, ki is vagy valójában.
Miért? Ki vagyok?
Te vagy a könnymester.
Te sírtál?
Nem.
Ne hazudj,
mert elvisz a könnymester!
Szerinted tényleg létezik?
Ki?
A könnymester.
Nem tudom.
Talán azért mondják, hogy létezik, mert nem akarják, hogy bármit érezzünk.
Mi sosem leszünk olyanok, mint ők.
- Peter! - Rigel megint rosszul van. Gyertek!
- Tessék? - Hallottad?
Vissza az ágyba!
Azonnal!
Semmi baj.
Nincs semmi baj.
Gyerekek, el fogtok késni!
BARNABY GIMNÁZIUM
Világos, hogy juttok haza?
- Egyszerű. - A vashídon át.
Oké.
Ne aggódj!
- Szia! - Este találkozunk.
Jobban kéne vigyáznod, molylepke.
Első napi fotó.
Billie vagyok az Üdvözlőbizottságtól. Itt mindent komolyan veszünk.
Gyertek utánam!
A Nica a Nikita rövidítése?
Nem, Nicának hívnak.
Az első napján mindenki ilyen képet vág. Látnod kellett volna engem. Nézd!
Imádok arcokat fotózni. Minden diákról van képem.
Igazából Phelpsről több is.
De a legjobb barátomról egy sincs. Mikit lehetetlen lefényképezni. Utálja.
Gyere, bemutatlak!
Miki?
Ő az új lány.
Szia!
Rá se ránts! A lelke mélyén cuki.
A jövő hétig megfektetem az új csajt.
Jó reggelt, Nica! Isten hozta!
Jó reggelt!
Kirill tanár úr vagyok.
Látom, remekel a természettudományokból. Gratulálok.
- Te is hallod? - Maradjanak!
Bunyóznak!
Abbahagyni!
Rigel!
Elég volt! Elég!
Phelps! Keljen fel!
- Megint felfüggesztésre hajt? - Ő kezdte. Esküszöm.
- Menne az igazgatóhoz? - Kérem, ne!
Maga Rigel Wilde?
Ellátásra szorul?
Akkor menjen órára! Nyomás!
Legközelebb ezért elzárást kap.
Mit bámulnak? Menjenek órára! Gyerünk!
Ő a testvéred?
Nem a testvérem.
Így van. Nem vagyok az.
Ideje volt megleckéztetni azt a seggfej Phelpst.
Igen?
Még tanulsz?
Jegyzeteltem.
Tudod, hogy Rigel miért nem akart velünk vacsorázni?
Gondjai akadtak a suliban?
Nem, csak fáradt.
De jó kép! Ki csinálta?
Billie, az Üdvözlőbizottságtól.
Máris vannak barátaid? Tetszik a suli?
A tanárok is tök kedvesek.
Hagylak tanulni.
- Időben feküdj le! - Jó éjt!
Jó éjt!
Anna?
Igen?
Köszönöm.
Én köszönöm.
Minden oké?
Igen, minden oké.
Most itt fogsz bámulni?
Miért?
Miért jöttél el velük?
Szerinted az én döntésem volt?
Mindig mindenki téged akart,
de te sosem hagytad, hogy örökbe fogadjanak.
Mi változott?
Jobb, ha most elmész.
Ebbe tekerd bele a jeget!
Ne érj hozzám!
Soha.
Különben?
Különben...
Nem tudok majd uralkodni magamon.
Mindig is hittem a tündérmesékben.
Reméltem, hogy én is belecsöppenek egybe.
De amikor megtörtént, már inkább rémmesének tűnt.
Jó reggelt!
Jól aludtál?
Igen.
Iskola után vehetnénk neked ruhákat.
Oké.
Bevinnéd ezeket Rigelnek?
Köszönöm!
A „ne gyere be a szobámba” melyik részét nem érted?
Anna kért meg erre.
Csak kedveskedem. Miért nem érted ezt?
Szerinted én vagyok a könnymester.
A mesebeli farkas.
Mondd csak...
mégis milyen az az ember, aki kedves azzal, akit látni sem akar,
ha nem képmutató?
Nézzenek oda!
Te reszketsz.
Még a hangom is megrémít.
Nem értem, mit akarsz.
Egyszerűen nem.
Tudod, miért mondják a mesékben, hogy örökkön örökké?
Így emlékeztetnek rá, hogy van, ami nem változik.
De most változtak a dolgok. Már nem a Sírban vagyunk.
Ragaszkodsz a happy endhez.
Elég bátor vagy, hogy farkas nélkül is elképzelj egy mesét?
Nicának hívnak, ugye?
Mint a pillangót.
Érdekelt a nevem?
Te érdekeltél.
Ne mozdulj!
Mi az?
Nyugi!
Fuj!
De kis félénk!
Elbújt. A háza az otthona.
De ha az eltörik, megölheti.
Ami megvédi őt...
épp az árthat neki a legtöbbet.
Hát, kösz, hogy megmentettél.
Igazából őt mentettem meg.
- Örvendek, én... - Útban vagy.
Ti együtt vagytok?
Mi... Nem.
Hát itt vagy! Gyere, dogát írunk!
Bocs, Lionel. Valamit még át kell nézem.
Úgy izgulok!
Az a bolt az. Gyönyörű ruhákat árulnak.
Anna, erre tényleg semmi szükség.
Ugyan már!
Hát nem csodás?
De az.
Gyere, menjünk be!
Anna már annyi mindent vettünk.
- Jó napot! - Üdv!
- Felpróbálnánk azt. - Hozom.
Köszönöm.
Anna.
Gyönyörű vagy.
Tényleg?
Igen, gyönyörű vagy, Nica.
Ne félj megmutatni!
Várj, ehhez még kell egy öv.
Anna?
Tessék. Ez jól megy majd hozzá.
Nica?
Nica? Mi a baj?
Nica?
Nica, vegyél egy mély levegőt!
Norman!
Nica!
Nica?
- Mi a baj? - Nica?
Margaret kiismert minket.
- Hallasz? - Ismerte a félelmeinket és a vágyainkat.
Tudta, hogy szeretem az állatokat, és hogy félek a sötéttől.
Tudta, hogy Peter fél a hangos zajoktól, és hogy Adeline szereti a hosszú haját.
Ismerte az álmainkat, melyekhez a túlélés miatt ragaszkodtunk,
és elpusztította őket.
Elpusztította a szeretet összes formáját, kivéve azt, amiben Rigelt részesítette.
Ne!
Gyerünk!
Valamit eltört bennünk.
Ezzel garantálta, hogy igazán sose nőhessünk fel.
Hogy törékenyek, gyerekesek és megtörtek maradjunk.
Ne!
A sötétbe zárva addig sikoltoztam volna, amíg el nem megy a hangom,
ha a léptek zaja nem az ágyamnál végződik,
és azok a meleg ujjak meg nem markolják a kezem.
Akkor elmúlt a fájdalom, és a szívem is újra lassabban vert.
Mindig az az érintés volt az egyetlen vigaszom.
Adeline.
Nos?
Felelj!
Rosszul viselkedtem.
Engedetlen kislány voltál, és megérdemled a büntetést.
Mégis ki akarna egy ilyen kislányt?
Jó leszek.
Húzd le az pulcsid ujját!
Üdvözlöm önöket! Jöjjenek csak!
Amikor a múlt elhatalmasodott rajtam, Annára gondoltam.
Nem tudtam elmondani neki, mit éltem át, de ő ott volt nekem.
És nem kellett félnem.
Messze voltam onnan, biztonságban és szabadon.
Esélyem nyílt a boldogságra.
- Szia! - Szia!
- Menjünk! - Oké.
Hát felébredtél! Hogy vagy?
Jobban, köszi.
Jó nagyot aludtál. Szükséged volt rá.
Nehéz napokon vagy túl.
Mondhatjuk.
Klaus egész éjjel melletted aludt az ágyban.
- Tényleg? - Igen.
Érezhette, hogy nem vagy jól.
Már jobban vagyok.
- Arra gondoltam, megint mehetnék suliba. - Jó.
Megsérültél?
A rózsák.
Én szeretem rajtuk hagyni a töviseket.
Ez emlékeztet, hogy a szép dolgok is okozhatnak fájdalmat.
Szabad?
Nica, ha lenne bármiféle baj, elmondanád, ugye?
Igen.
Miért ilyen kevés ma a rózsa?
- Elkapkodták őket a Rózsanap miatt. - Rózsanap?
Igen.
- Nem tudod, milyen nap van? - Nem.
A diákok ma bárkinek adhatnak egy szál rózsát titokban.
A rengeteg szín mind mást jelent.
Előző nap nyitva hagyod a szekrényedet. Kinyitottam a tiédet.
Az benne a móka, hogy kitaláld, kitől kaptad.
Izgalmasan hangzik.
Rohadt izgalmas.
Gúnyolódik, de az ő szekrénye mindig tele van. Látod?
- Kérem őket. Te mindet hagyod meghalni. - Tessék.
Tudod, kitől kaptad?
Egy pszichológushallgatótól, aki belezúgott.
Most az enyémet! Nekem nem megy. Csináld te!
Oké.
Majd én. Ezt nekem kell megtennem.
Kérlek, legyél bent!
Ez az!
Tőle mindig kapok.
Kitől?
Nem tudom, épp ez benne a jó. De mindig kapok egyet. Talán félénk.
Teljesen bezsongok ettől.
Oké, Nica. Most te jössz. Nyisd ki!
- Üres lesz. - Soha ne mondd, hogy soha!
Még sosem láttam fekete rózsát.
Ez gyönyörű!
Megszállott, elgyötört szerelmet jelent.
Ami teljességgel helytelen.
Tudod, kitől kaphattad?
Mennem kell.
Azt hiszed, épségben távozhatsz a farkas odújából?
Ezt te adtad nekem?
Hogy én?
Rózsát adnék neked?
Add vissza! Az az enyém!
Nica?
Jött hozzád egy fiú.
Látom, sikered volt a Rózsanapon.
Normannal ma este üzleti vacsoránk lesz vidéken.
- Hagyjak itt nektek ennivalót? - Nem kell, köszi.
Menj!
Ne várasd meg! Jóképű srác.
- Szia! - Szia!
Ezt a suliban hagytad.
Rajta van a címed, szóval...
Köszi.
Eszünk egy fagyit?
Aha. Igen.
Jól van. Menjünk!
Hány éves voltál?
Nyolc.
De fiatal voltál!
Mik voltak a szüleid?
Biológusok.
Esti mesék helyett azt hallgattam, hogy működnek a sejtek.
Ezért vagy penge természettudományokból.
Talán te is megváltoztatod majd a világot.
- Add ide! Kidobom. - Még kellhet.
Mihez?
Egy kismadár törött szárnyához.
És az összetört szívekhez is értesz?
A szív egy kicsit bonyolultabb.
Talán mennünk kéne.
Oké.
Vigyázz! Erre!
Ne, erre! Óvatosan! Vigyázz!
Megjöttünk.
Jól vagy?
Büszke vagyok.
- Épségben hazahoztalak. - Nélküled megfulladtam volna.
Egyedül sem esett volna bajod.
Gondolod?
Tudod,
a te életed teljesen más, mint bárki másé, akit ismerek.
Nemcsak erős vagy...
de gyönyörű is.
Mennem kell.
Oké.
- Akkor holnap találkozunk? - Holnap találkozunk.
Egy hang azt súgta, túlságosan is bámulom,
de sosem bírtam levenni róla a szemem.
És az a pillangó egyszerre volt bátor és naiv.
Vagy talán csak ostoba és reménytelen.
Az ilyen pillangókat számtalanszor láttam összezúzni a Sírban.
Talán nemcsak düh és fájdalom lakozott benne.
Hanem jóság is.
A szívem mélyén tudtam, hogy Rigel nem gonosz.
Nem tudtam lemondani róla.
Rigel.
- Rigel, mi a baj? - Ne érj hozzám!
- Tudnom kell, hogy jól vagy-e. - Miért?
Ja persze.
Te ilyen vagy.
Nem tehetsz róla.
Segíteni akarsz rajtam.
Mintha mindent megtennél azért, hogy gyűlöljelek.
És így van?
Gyűlölsz?
Gyűlölsz engem, molylepke?
Azt akarod?
Igen.
Azt akarom.
Nem gyűlöltem Rigelt, meg akartam érteni őt.
Talán egy nap rájövök, miért viselkedett így.
De egy dologban teljesen biztos voltam:
akár ő a könnymester, akár nem,
senki más nem dobogtatta meg úgy a szívemet.
Nézd, mit tett a testvéred!
Kértem, hogy hagyja abba, de tovább ütött minden ok nélkül.
Mit műveltél?
Tőle kérdezd.
Miért?
Mivel érdemeltem ki ezt?
Ne érj hozzám!
Áruld el, miért!
Te vagy az én könnymesterem.
Rigel!
Rigel, te tűzforró vagy.
Mi a baj?
Menjünk fel! Segíts!
Segíts már!
Menjünk fel!
És most kapcsoljuk riporterünket.
A forgalom teljesen leállt az áradás miatt.
A városba vezető összes utat lezárták,
és továbbra sem tudjuk, mikor indul újra a forgalom.
- A helyzet javul... - Felhívom a gyerekeket.
...a viharok és felhőszakadások folyamatosak...
Igen.
Emeld fel a kezed!
Feküdj le!
A déli területek különösen érintettek...
Nem veszik fel.
...és az eső...
Talán már alszanak.
Megpróbáljam újra?
- Szia, Anna! - Szia, Nica!
Minden rendben?
Igen.
Figyelj, a vihar miatt dugóba kerültünk.
Ne aggódjatok!
Fura a hangod. Biztos minden rendben?
Rigel lázas, de ennyi. Hol vannak a gyógyszerek?
A fürdőszobaszekrényében.
- Aggódnom kéne? - Megoldom.
Biztos?
Igen, nyugodj meg, Anna!
Várj csak!
Egy pillanat!
Oké, megtaláltam.
Jól van.
- Majd visszahívsz? - Persze. Majd hívlak. Szia!
...és erős szél fúj.
Az északi szél viharos állapotokat idéz elő.
Rigel belázasodott.
A következő órákban erős széllökések várhatók.
Ezeket vedd be, Rigel!
Segíts!
Nyisd ki a szád!
Maradj itt!
Ne menj el, könyörgök!
Miss Margaret?
- Igen? - Megjött az új lány.
Játssz tovább!
Itt csak néhány szabály van.
Rend, tisztelet, engedelmesség.
Kérem a nyakláncod. Nem hozhatsz be személyes holmit.
- De ez anyukámé. - Rend, tisztelet, engedelmesség.
Csak nem akarsz már az első napodon szabályt szegni? Rigel?
Beteg vagy?
Menj innen, molylepke!
Miért nem ülsz a helyeden?
Bocsánat, Miss Marg...
Csak sóért mentem.
Gyere velem!
Ne! Kérem, ne!
Kérem!
Mit csináltál?
Hívjatok orvost!
Mit műveltél?
Valaki hívjon orvost!
Láttalak. Direkt vágtad meg magad.
Miért csinálnék ekkora hülyeséget?
Mutasd, mit rejtegetsz!
Menj innen!
Na, mutasd már meg!
Ez Nica nyaklánca.
Azt hiszi, kidobtad.
Miért van nálad?
Ha kell, megtarthatod.
Tetszik neked. Nica tetszik neked. Csak tetteted, hogy nem így van.
Ne mondd el neki!
Nica azt hiszi, utálod.
Ez maradjon is így!
Vissza kéne mennem a szobámba.
Nica?
Rigel!
Hogy van Rigel?
Jobban. Lement a láza.
Mi történt?
Nem tudom.
Pihenj egy kicsit! Innen átvesszük.
Mi történt a szájával?
LIONEL BEJÖVŐ HÍVÁS
Valami történt aznap este. Mindketten tudtuk.
Mégis ugyanott tartottunk, mint gyerekkorunkban.
Éles határvonal választott el egymástól. Én voltam a lány a Sírból,
ő pedig a könnymester.
Lionellel is minden megváltozott.
Az iskolában láttuk egymást, de napokig nem beszéltünk.
De ők ott voltak nekem.
Jó volt, hogy vannak barátnőim.
Bár Adeline-nel is átélhettem volna ezt!
Miki milliomos, de titokban akarja tartani.
Kínos neki. Szerinted ez normális?
- Sziasztok! - Szia!
Készíttettem kaját. Visszaviszem a lovat, és jövök.
- Oké. - Körbevezetnéd?
Persze.
Érted a különbséget?
A baktériumok egysejtűek, míg a vírusok fehérjeláncokból állnak.
Te kellenél nekünk Kirill helyett. Tőle mindig elalszom.
Szerintem én is így hatok rá.
Kimegyek a mosdóba.
Oké.
Nem láttál semmit.
Oké.
Senkinek ne szólj erről!
Tőled kapja, ugye?
A fehér rózsát.
El kell mondanod neki.
Ő a legjobb barátnőm. Elveszíteném.
Ezt nem tudhatod.
De tudom.
Baszki, késő van! Készülődnünk kell. Miért nem keltettetek fel?
Mi a baj?
Semmi.
Egy hónapja nem beszéltünk, és kerülsz is.
És hiába hívlak. Miért?
Bocs, nem tudtam felvenni. Mit keresel itt?
Tetszel nekem.
De szólj a tesódnak, hogy álljon le!
Ő mindig az életem része lesz.
Ezt hogy érted?
Mi van köztetek?
Azt te nem értenéd.
Te nem éltél árvaházban.
- Most mennem kell. - Várj!
- Bocs! Veszek másikat. - Ez volt az utolsó.
Rigelnek vettem. Ma van a szülinapja.
Nem tudsz mást venni helyette?
Nem.
Utálja az ajándékokat.
Egyedül ez tetszett volna neki.
Mennem kell.
Lionel nem értette.
Neki ez csak egy üveggömb volt. Én viszont így emlékeztettem volna Rigelt,
hogy ő is ragyoghat, akár a csillag, ami után a nevét kapta.
Drágám, hát itt vagy! Gyere!
Szervusztok!
Nem mondtad, hogy ilyen szép.
Mondd csak, hogy bírod emellett a két dilinyós mellett?
Ha mindent elmondtam róluk, már nem akarod majd őket a szüleidnek.
Dalma vagyok. Ő a lányom, Asia.
A fickó, aki kenyérrel tömi a képét, a férjem.
Anna annyit mesélt rólatok.
- Miért voltál árvaházban 16 éves korodig? - Asia!
Ha már ő ennyit tud rólunk, én is szeretnék tudni róla valamit.
Rigel.
Sziasztok!
Bocs a késésért!
Gyere, ülj le, és eszünk.
Ki kéri az első kolbászt?
- Nica, kinyitnád, kérlek? - Persze.
Adeline!
- Szia! - Hát te mit keresel itt?
Én hívtam meg.
Hogy tudtál kijönni?
Mindjárt 18 leszek,
így kijöhetek a városba munkát keresni. És Anna tegnap felhívott, hát itt vagyok.
Gyertek be!
Köszönöm!
Anna szerint a testvéred népszerű a fiúk körében.
- Büszke vagy, vagy féltékeny? - Teszek Nica szerelmi életére.
Tudom, nem szereted a szülinapokat,
de ez most más.
Ez egy új fejezet kezdete nektek Nikával.
Holnaptól hivatalosan is Milliganek lesztek.
Örökbe fogadjuk őket.
Ez valami vicc? Kettőt egy áráért?
Asia!
Alant akarjátok pótolni.
- Hónapok óta nem is említitek a nevét. - Anélkül is tudunk emlékezni rá.
Igen? Nekem úgy tűnik, elfelejtettétek őt.
- Hogy mondhatsz ilyet? - És ti hogy tehettek ilyet?
Asia!
A fájdalom egy nehéz teher, ami magával ránt a mélybe.
Mi csak próbálunk továbblépni.
- Kettejük örökbefogadásával? - Nem.
Úgy, hogy jót teszünk velük, akiknek csak szeretet kell.
Nekem is kell a szeretet, de Alan meghalt.
Többé nem láthatom, vagy mondhatom el neki, mennyire szeretem.
Sajnálom, de ezt nem tudom elfogadni.
Őt nem lehet pótolni.
Asia!
Nem tudtam, hogy Asia Milliganék fiával járt.
Én rájöttem, pedig Anna és Norman nem beszélnek róla.
Mindenkinek vannak problémái. Te ne keveredj bele az övéikbe!
Látom, hogy fontos vagy nekik.
Mindenkinek vannak problémái, de azok mások.
Én nem illek ide.
Te meg miről beszélsz?
Mindig is családra vágytál.
Ők nem tudják, ki vagyok valójában.
Nem tudják, min mentünk keresztül.
Elmondhatnád nekik.
Nem akarom, hogy szemétnek, sérültnek és haszontalannak tartsanak.
Nica,
te nem vagy se szemét, se sérült se pedig haszontalan.
- Magad mögött kell hagynod a Sírt. - Az lehetetlen.
Nem, nem az.
Megváltoztak a dolgok.
Margaret nem a régi, mióta Rigel elment.
Folyton a szobájában van.
Néha sikítást hallunk, vagy hogy tör-zúz.
És?
Nemrég láttam Petert.
Hogy van?
Jól.
Egy csodás családhoz került,
de ő is szenved.
Szerinte fel kéne jelentenünk Margaretet.
- Nem. - De.
- Nem - Nica!
- Nem. - A te vallomásod kulcsfontosságú.
Te szenvedtél a legtöbbet, veled volt a legkegyetlenebb.
Szükségünk van rád. Segítened kell.
Nem tudok szembeszállni vele.
Dehogynem.
Erősebb vagy, mint hiszed.
Dalma és George elmentek. Üdvözölnek.
Sajnálom, Nica.
Én is indulok, Milligan asszony. Vissza kell mennem az árvaházba.
- Szia, Adeline! - Köszönöm.
Szia!
Ezt nem kellett volna hallanod.
- Asia nem volt önmaga. - Nem számít.
Miért nem mondod el Nikának, hogy miatta jöttél ide?
Ő mindig is családra vágyott.
Nem veszem el ezt tőle.
Rigel, el kell mondanod neki, hogy te voltál az, aki fogta a kezét.
Máig azt hiszi, hogy én voltam az.
A farkasnak nincs joga megfogni a kislány kezét.
Menj el!
Szia, Rigel! Majd találkozunk.
Szeretlek.
Én is szeretlek.
Szörnyen sajnálom Asiát.
Képtelen különbséget tenni a szeretet és a fájdalom közt.
Emlékeztetni kell rá, hogy a kettő más és más.
Csatlakozni akartam, hogy az ujjaink kergetőzzenek,
és a testünk összeérjen.
El akartam űzni a szomorúságát.
El akartam űzni Margaret és a múlt emlékét.
Azt akartam, hogy Rigel ne rá gondoljon, valahányszor játszik.
Csak ránk.
Arra, ahogy összeér a kezünk
és összefonódik a szívünk.
Egy tökéletlen dallam lehettünk volna mi ketten,
tele hiányossággal és hibával,
ugyanakkor nevetéssel, csodával és boldogsággal.
Én nem vettem ajándékot.
Nem számít.
De igen.
Nekem számít. Kárpótolni akarlak.
Tényleg nem számít.
Biztos van valami, amire vágsz.
Bármi.
Bármi?
És ha azt kérném, ne mozdulj?
De egy kicsit se.
Ne mozdulj!
Kérlek, ne mozdulj innen!
Kérlek!
Te meg mit keresel itt?
Tudom, késő van, de nem tudok aludni.
Folyton csak rád gondolok.
Kicsinál, hogy vele élsz.
És hogy folyton a közeledben van.
Most is vele voltál, ugye?
Ilyen ruhában.
Milyen ajándékot kért tőled?
Most váltok testvérekké.
És ha ennek híre megy?
- A szüleid akkor is akarnának? - Menj innen!
Sajnálom.
Csak nagyon kedvellek.
Rigel?
Menj innen!
Nincs helyem a tökéletes tündérmesédben.
Menj vissza hozzá!
Nem megyek sehova.
Veled akarok lenni.
Feküdj vissza az ágyba!
Áltasd csak magad, higgy a tündérmesékben!
De mi sérültek vagyunk.
Van, amit nem lehet helyrehozni, Nica.
Igen, ez így van.
Sérültek vagyunk.
Mások vagyunk, mint a többiek.
Talán amiért mi mindketten 1000 darabra törtünk, jobban összeillünk.
Te egész életedben családra vágytál,
és meg is érdemled.
Új barátokat érdemelsz.
És egy normális fiút.
Te boldog vagy itt.
Azért, mert te is itt vagy.
És aztán?
Mire gondolsz?
Szerinted hogy végződik ez az egész?
Én nem tudok mást, csak ártani.
Nem számított, min mentünk keresztül.
Talán ezért volt köztünk ilyen erős a kötelék.
Csak mi tudtuk az igazságot.
Ő és én örökkévalók és elválaszthatatlanok vagyunk.
Ő a csillag, én pedig az ég.
Ő a seb, én pedig a ragtapasz.
- Elmész? - El.
Billie-vel és Mikivel tanulunk, aztán megyünk a buliba.
- Buliba? - A suliban.
Szuper. Rigel is megy?
Nem tudom.
Mostanában nem nagyon beszélünk.
Azt észrevettem.
Üdv, Milligan asszony!
Szia, Billie!
Na megyek.
Jó mulatást! De ne maradjatok sokáig!
Ne aggódjon! Nica jó kezekben van.
- Szia! - Szia!
Igen?
Te nem mész bulizni?
Rigel, mi a baj?
Már a szülinapod óta ilyen vagy.
Anna, én...
Beszélnünk kell.
Hát nem tök menő?
De az.
Hogy festek?
Jól.
- A piros nem jobb? - Mi van ma veled?
Oké, elmondom. Készen álltok?
Tudom, kitől kapom a fehér rózsákat.
Phelpstől.
Tessék?
Ma megláttam a boltban, rákérdeztem, és azt mondta: „Ja, tőlem kapod őket.”
Végig tudtam, hogy tőle vannak.
Nem, nem tőle.
Miért nem tudsz soha örülni nekem?
Billie, nem tőle vannak.
Miért nem?
- Mert tőlem vannak. - Mi?
Tőlem kapod a fehér rózsákat.
És mégis miért? Mert sajnálsz? Csontot akartál dobni nekem?
- Mi a faszért csináltad? - Mert szerelmes vagyok beléd.
Ezt elcsesztem.
Jól vagy?
Soha jobban.
Miki nagyon kivan.
Nem akarok erről beszélni.
Ma este csak ájulásig akarok inni.
Szia! Táncolunk?
Húzz a picsába!
Ennek meg mi baja?
Szia!
Nica, sajnálom.
Idióta voltam.
Azt hiszem, totál beléd zúgtam.
És nem kezelem túl jól.
És?
És táncoljunk!
Békém jeléül.
Nagyon szédülök.
Nem szoktam inni.
Menjünk csendesebb helyre!
Miért hoztál be ide?
Nézd!
Tetszik?
Igen.
Gyere, Lionel!
Már jobban vagyok. Menjünk vissza!
Először ide akarsz jönni,
most meg elmennél?
Lionel, kérlek!
Lionel, kérlek! Hagyd abba!
Elég volt!
Billie!
Hol van Nica?
Nem tudom.
Egy perce még itt volt Lionellel.
Várj, láttam őket elmenni arrafelé.
Lionel, állj le!
Segítség!
Elengedlek, és eltakarodsz, értetted?
Azt hiszed, te vagy a jófiú.
A hős.
Megmutassam, milyen, ha gonosz vagyok?
Elmegyek, de még nincs vége!
Jól vagy?
Biztos?
Tudod, mik voltak anyám utolsó szavai?
„A mesebeli farkas talán gonosznak tűnhet, de nem mindig az.”
És ha te vagy a farkas,
nélküled nem tudnék elképzelni mesét.
Én tele vagyok tövissel.
Én pedig nem félek a sebektől.
Okádok tőletek!
Mindenkinek elmondom, mit csináltok.
Lionel, kérlek!
Csak a testvéreként kéne tekintenie rád, ugye tudod?
Vele akarsz lenni?
Rosszul döntöttél.
Húzzunk el innen!
Nica?
Nick, hallasz engem?
Szia!
Kórházban vagy. Súlyos balesetet szenvedtél.
Szólok Annának és Normannak.
Várj!
A sírban, amikor Margaret
megbüntetett,
nem te fogtad a kezem, ugye?
Hanem Rigel.
Igen, Rigel volt az,
de nem akarta, hogy elmondjam.
Miért?
Mert ő...
Szia!
Nica.
A frászt hoztad ránk.
Hol van Rigel?
- Idehívom az orvost. - Jó.
Hol van?
Hol van Rigel?
Nyugodj meg!
Még vizsgálják.
Ha már többet tudnak, szólni fognak.
Látni akarom.
Még nem szabadna felkelned!
- Jó reggelt! - Jó reggelt!
Mi történt?
Lezuhantatok egy magas hídról.
A teste felfogta az esésedet, de kómában van.
Kómában?
Sajnos a már meglévő betegsége rontott a helyzeten.
A már meglévő betegsége?
Neurinómák vannak az agyában.
Lázat és erős fejfájást okoznak.
Nem is értem, miért nem műtötték meg eddig.
Látni akarom.
Egyikünk sem láthatja.
Margaret nem engedi.
Margaret?
Nica,
Rigel visszautasította az örökbefogadást.
Az nem lehet.
Hajthatatlan volt. Nem akart nálunk maradni.
Megint Margaret lett a gondviselője.
Tessék.
Ezt a szobádban hagyta neked.
Vigyetek oda hozzá!
Könyörgök.
Tudtam, hogy előbb-utóbb tönkreteszed őt.
Hiba volt hagynom, hogy elvegyék tőlem.
A te hibád, hogy Rigel kómában van.
Látni akarom őt.
Nem, Nica.
Nem láthatod őt. Sem most, sem később.
Kérem.
Mondtam már:
a sírás nem hozza vissza, amit elvesztettél.
Most menjenek innen!
Távol akart tartani Rigeltől, de mindennap visszamentem,
hogy a közelében legyek.
És nem voltam egyedül.
Régi és új barátok csatlakoztak hozzám,
és én nem adtam fel.
De a múlt még mindig kísértett, és ő egyre távolabbinak tűnt.
Csak egy módon válhattunk szabaddá.
Szólítom az első tanút, Peter Corrin urat.
Corrin úr, volt része valaha fizikai vagy lelki bántalmazásban
a Sunnycreek Árvaház falai közt?
Nem.
Az ez év február 20-án tett vallomásában
azt állította:
„Rendszeres volt a testi fenyítés.
Többször is megvertek, és számos alkalommal éheztettek.”
Emlékszik erre?
Tévedtem.
Ugye tudja, hogy a hamis tanúzás bűncselekmény?
Tiltakozom, bíró úr.
Megfélemlíti a tanút, aki még kiskorú.
Helyt adok.
Szia!
Hogy van Rigel?
Megvan.
Anna és Norman mondta, hogy elkezdődött a tárgyalás.
Hogy megy?
Hát, nem egyszerű.
Szeretnék bocsánatot kérni azért, ahogy viselkedtem.
Megértelek.
Tényleg?
Tudom, milyen érzés
elveszíteni, akit szeretsz.
Milligan kisasszony!
Önt négy hónapja adoptálták.
Egy fiúval együtt, ha nem tévedek.
Igen. Rigel Wilde-dal.
Tudtommal ő úgy döntött, visszamegy a Sunnycreekbe,
visszautasítva az adoptálást.
Tiltakozom, bíró úr! Ez irreleváns.
Ha ad egy pillanatot, ön is meglátja hogy a kérdésem releváns.
Folytassa, ügyvédnő!
A tanú válaszolhat a kérdésre.
- Nem úgy van, ahogy gondolja. - Kérem, válaszoljon a kérdésre!
Rigel Wilde visszautasította az adoptálást?
Igen.
Tehát egy fiú, aki végre szerető családra lelt,
hirtelen úgy dönt, visszatér oda, ahol rendszeresen bántalmazták?
Nem erről van szó. Őt nem verték.
- Hogy mondja? - Margaret őt nem verte.
- Csak a többieket? - Igen.
És őt miért nem verte?
Mert szinte a fiának tekintette.
Szerelmes ön Rigel Wilde-ba?
Tiltakozom, bíró úr!
Elutasítom.
Válaszolj a kérdésre!
Igen.
Tehát épp adoptálták volna a fiúval együtt, akibe szerelmes,
ám ő úgy döntött, visszatér a nőhöz, akit az igazi anyjának tekint.
- Rigel gyűlöli őt. - Igazán?
Szerintem pedig ön az, aki gyűlöli Margaret Stokert,
akit a személyes bosszúvágya hozott a bíróság színe elé.
Tiltakozom, bíró úr! Megfélemlíti a tanúmat.
Inzultálta az ügyfelemet.
Rosszul vagyok.
Most kezdődött a tárgyalás. Még nem adhatod fel.
Sosem állítjuk meg őt. Láttad, mit művelt velem.
Nem adhatjuk fel a reményt.
Készen állsz rá, hogy visszamenj?
Igen.
Gyere ide!
Jól érzi magát?
Biztos, hogy kívánja folytatni?
Ha nem, elnapolhatom holnapig a tárgyalást.
Ne! Jól vagyok.
Ez esetben, kérem, folytassa!
Sírnak hívtuk az árvaházat.
És nem a hámló falak vagy a nyirkos pincék miatt,
amik mindennap a börtönünket jelentették.
Azért hívtuk Sírnak, mert a lélek temetője volt.
Annak, amit velem tettek, nem marad fizikai nyoma.
És csak most
ébredtem rá, hogy nemcsak az ellen a gonoszság ellen kell felszólalnom,
amit ellenem,
Adeline,
Peter
és a többi gyerek ellen elkövettek, hanem Rigel Wilde nevében is.
Rigelt,
akit Margaret fiaként szeretett...
kényszerítették, hogy végignézze, ahogy minket minden egyes nap kínoznak,
és nem segíthetett.
Margaret meggyőzte róla, hogy ő egy szörnyeteg.
Meggyőzte róla, hogy ő a mesebeli farkas.
És aki a gonosz kegyeltje,
mégis hogy lenne képes
elfogadni a szeretetet, vagy szeretni?
Rigel épp kómában fekszik.
De tudom, hogy most él igazán először,
mert tudja, mi az a szeretet,
és tudja, hogy szeretik.
Nem érdekel, hogy hisz-e nekem, vagy sem.
És megértem, egyesek miért féltek tanúskodni vagy igazat mondani.
Az ő lelkük még a Sírban raboskodik...
azokban a sötét pincékben,
nem is sejtve, hogy ahhoz, hogy szeressék őket,
vagy szerethessenek,
nem kell félniük.
Csak elég bátornak kell lenniük.
Rigel?
Nyertünk.
Margaret többé nem bánthat minket.
Nézd, hogy megríkattál!
Te vagy az én könnymesterem.
Mindenkinek megvan a sajátja.
Valaki, aki képes őt megríkatni,
tönkretenni vagy boldoggá tenni
egyetlen pillantásával.
Szeretlek.
Mindennél jobban szeretlek.
Nica.
Rigel.
Ez volt a fiú, aki elsőként megpillantott
a Sír küszöbén.
Ez volt a kéz, ami elég bátor volt, hogy megfogja az enyémet a pincében.
Ez volt a szív, amit sosem volt elég bátor nekem adni,
de ami minden létező módon értem kiáltott.
És bár a mi történetünk sosem válhat igazi tündérmesévé,
és örökké az a két gyerek maradunk, akik egy árvaházban találkoztak,
talán számunkra is létezhet boldogság.
Többé nem voltam egyedül.
Családra leltem,
olyanokra, akik megtanították, mi a barátság,
és olyanokra, akik újra egymásra találtak, meghallgattak és megértettek.
Felfedeztem az érzelmek megannyi különböző árnyalatát,
és hogy milyen nehéz hagyni, hogy valaki önmagunkért fogadjon el minket.
Végül rájöttem, hogy mind közül a legszebb tündérmese
a szívünkben lakozik.
A KÖNNYMESTER LEGENDÁJA
A feliratot fordította: Tóth Norbert