Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
BASERT PÅ ROMANEN AV ERIN DOOM UTGITT I ITALIA AV FORLAGET ADRIANO SALANI
Hvor gjør det vondt, mamma?
Her.
Sånn.
Bra, Nica. "Litt ømhet...?"
"Litt ømhet kan helbrede alle sår."
- En ulv! - Så vakker.
Nei. Ulver er skumle.
Det er fordi de skildres slik i eventyr. Men de er ikke alltid slemme.
Jeg ser den ikke. Hvor er ulven?
Pass deg! Lastebil!
- Pass deg! - Nei!
TÅRESMEDEN
Vi hadde mange historier på Grave.
Historier som ble hvisket, godnatthistorier.
Legender fortalt stille i skinnet fra tente lys.
Den mest kjente var historien om Tåresmeden.
Den handlet om en verden der ingen kunne gråte.
Og folk levde som tomme skall, blottet for følelser.
Men skjult fra verden, i all sin ensomhet, fantes en tåresmed.
Innhyllet i mørket, blek og lutrygget.
Gjennom sine glassklare øyne kunne han lage tårer av krystall.
Folk dro til ham og ba om å få gråte, for å kjenne et glimt av følelser.
Og Tåresmeden la tårene sine i øynene deres.
Og slik kunne folk gråte, av sinne, fortvilelse, smerte og pine.
Fulle av brennende lidenskap, bitter skuffelse og tårer.
Jeg trodde ikke en slik verden eksisterte.
Jeg trodde ikke jeg kunne savne foreldrene mine så mye.
Men, mest av alt, trodde jeg aldri at jeg selv skulle oppleve den historien.
Du må være Nica.
Det er navnet på en sommerfugl.
Merkelig å oppkalle en pike etter et insekt som dør etter et par dager.
Vi har kun noen få regler her.
Orden, respekt og lydighet.
Følg dem, så går det fint. Ta kofferten hennes.
Vi deler på alt her.
Gi meg halskjedet. Personlige eiendeler er ikke lov.
- Det tilhørte mamma. - Orden, respekt og lydighet.
Du vil vel ikke bryte reglene allerede første dag? Rigel?
For meg var det ikke bare et eventyr.
På Grave... møtte jeg Tåresmeden.
Tårer bringer ikke tilbake det tapte.
Adeline, følg henne til rommet.
Kom igjen!
Inn med dere!
Dette var Julias seng. Hun ble adoptert i går.
Har du vært her lenge?
Jeg er for blek. Miss Margaret sier at jeg ser sykelig ut.
Kan vi bli bestevenner?
Nica, nå er de her.
- Jeg kommer på besøk. Jeg lover. - Absolutt ikke.
Dra og se deg aldri tilbake.
Jeg hadde ikke overlevd uten deg.
Nå er han din.
Grave var som et fengsel.
Jeg tilbrakte hver eneste dag i årevis på å håpe at noen ville hente meg.
At de skulle se meg i øynene og velge meg over de andre barna.
At de ville ha meg som jeg var, selv om jeg ikke var spesiell.
Men ingen hadde valgt meg.
Ingen ønsket eller la merke til meg.
Jeg hadde alltid vært usynlig.
Er du klar?
Ja.
Jeg er redd, jeg og.
- Skal jeg bære ned tingene dine? - Dette er alt jeg har.
Vi oppmuntrer til å dele på ting her.
Har du skadet deg?
Hun har for vane å ta seg av dyr. Hun har alltid sår på fingrene.
Greit, Nica. Ta vare på det du har lært her.
Orden, respekt og lydighet.
Og husk, det er kun en prøveperiode.
Foreldreretten kan trekkes tilbake.
Skaper du problemer, henter vi deg og adopsjonen går ikke gjennom.
Det går nok helt fint.
Bra.
Skal vi dra?
De hendene.
De glatte, bleke hendene som glir sensuelt over tangentraden.
Graves stolthet og glede.
Stjernebarnet.
Barnet som alle ville ha.
Høflig og respektfull mot alle andre enn meg.
Hvem er det?
Rigel.
Jeg har vist dere sakspapirene hans. Er dere sikre?
Huset er stort. Og Nica vil føle seg mindre ubekvem.
Men det er tøft nok å ta seg av én tenåring, for ikke å snakke om to.
Dessuten er Rigel en problematisk gutt. Kun vi vet å takle ham.
Ingen fare, Miss Margaret. Vi vet hva vi gjør.
Og så har vi jo prøveperioden?
Greit.
Takk.
Jeg hadde alltid ønsket meg en familie. Et hjem.
Et liv utenfor Grave.
Nå som det endelig hadde hendt, kunne jeg ikke tro at han også var der.
Av alle i hele verden var Rigel den siste jeg ville ha der.
Likevel kunne jeg ikke hate ham.
En del av meg var blitt så vant til hans nærvær
at jeg ikke lenger greide å beholde en kjølig avstand.
Kom inn.
Da er vi her.
Det er ikke noe slott, men vi har alt vi trenger.
- Anna har støv på hjernen. - Det samme kan ikke sies om deg.
Spiller dere piano?
Sønnen vår gjorde det.
Jeg viser deg rommene.
- Kan du ta deg av Rigel, Norman? - Ja visst.
Skal vi?
En venn hjalp meg.
Jeg håper du liker det.
Det er lenge siden jeg hadde mitt eget rom.
Det er kanskje ikke din greie?
Hvis det er greit, kan du gå med dette på skolen i morgen.
Det bør være rett størrelse. Den tilhørte... Vi kan kjøpe en ny senere.
Det går fint. Denne er perfekt.
Dette er uniformen til i morgen.
Og dette er Klaus.
Han er en einstøing.
Men han kan være kjærlig når han selv vil.
Får jeg komme inn?
Du, Rigel, nå som vi er...
Nå som vi er hva?
Nå som vi er her, sammen.
Jeg vil at ting skal funke med Anna og Norman.
Med adopsjonen.
Hvis du vil at dette skal funke, så hold deg unna meg.
Kom aldri inn på rommet mitt. Hverken nå eller senere.
Er det en trussel?
Det er et råd...
Møll.
Drivhuset der ute er mitt.
Jeg selger blomster og planter.
- Jobber du også med blomster, Norman? - Nei, med skadedyrbekjempelse.
Biller, maur, kakerlakker, mus.
Men kun skapninger som allerede er døde eller veldig farlige.
Var dere venner på barnehjemmet?
Vi vokste opp sammen. Vi er som søsken.
Ja, vi kjenner hverandre godt. Vi er som søsken.
Jeg må på toalettet.
Selvsagt.
"Rigel" er navnet på en stjerne, ikke sant?
Foreldrene dine må ha likt astronomi.
Miss Margaret ga meg navnet. Foreldrene mine...
Jeg kjente dem aldri.
Unnskyld meg et øyeblikk.
Jeg kjente fortsatt berøringen fra fingrene hans som et brennmerke.
Hans giftige sjarm var overveldende. Han var overveldende.
Du burde ikke ha stukket av slik. Vår fremtidige foreldre blir bekymret.
Dette er bare en lek for deg, ikke sant? Bare en lek.
Du ønsket dette, møll.
Hold deg unna meg.
Hva om Anna og Norman så hvor mye du hater meg?
At ting ikke er så perfekt som de tror? Kanskje de ombestemmer seg?
En dag vil de forstå hvem du egentlig er.
Hvorfor? Hvem er jeg?
Du er Tåresmeden.
Har du grått?
Nei.
Ikke lyv, ellers tar Tåresmeden deg.
Tror du han fins på ordentlig?
- Hvem? - Tåresmeden.
Jeg vet ikke. Kanskje det bare er noe de sier, så vi ikke skal føle noe.
Vi skal aldri bli som dem.
- Peter! - Rigel er syk igjen! Kom fort!
- Hva? - Hørte du det?
I seng med dere! Nå!
Det går fint.
Det begynner å bli sent!
- Vet dere veien hjem? - Lett.
Rett over brua der.
Greit. Ingen fare.
- Ha det. - Vi ses i kveld.
Vær forsiktig, møll.
Førstedagsbilde!
Jeg er Billie, fra velkomstkomiteen. Vi tar ting seriøst her på Barnaby. Kom.
Er Nica kort for Nikita?
Nei, bare Nica.
Alle er overveldet den første dagen. Du skulle sett meg. Vær så god.
Jeg elsker å ta portrettbilder. Jeg har et av alle elevene.
Av Phelps har jeg faktisk flere.
Men jeg har ingen av min beste venn. Mika er umulig å fotografere.
Kom, så introduserer jeg dere. Miki?
Den nye jenta.
Hei.
Ingen fare. Hun er kjempesnill, innerst inne.
Jeg får den nye jenta på rygg innen en uke.
- God morgen, Nica. Velkommen. - God morgen.
Jeg er professor Kirill.
Du har gode karakterer i naturfag. Godt jobbet.
- Hørte dere det? - Bli sittende.
Slåsskamp!
Gi dere!
Rigel!
Slutt! Gi dere!
Phelps! Kom deg opp!
- Vil du bli utvist igjen? - Han begynte, jeg sverger.
- Vil du si det til rektor? - Nei, vær så snill.
Er du Rigel Wilde?
Trenger du å besøke helsesøster? Gå til timene dere! Kom igjen!
Neste gang blir det gjensitting!
Hva ser dere på? Inn til timen! Nå!
- Er det broren din? - Han er ikke broren min.
Korrekt. Vi er ikke søsken.
Det var på tide at noen lærte drittsekken Phelps en lekse.
Ja?
- Pugger du fortsatt? - Jeg tar notater.
Vet du hvorfor Rigel ikke ville spise med oss i kveld?
Har han problemer på skolen?
Nei, han er bare sliten.
- Så fint. Hvem tok det? - Billie, fra velkomstkomiteen.
- Har du allerede fått venner? Du trives? - Lærerne er også hyggelige.
Du skal få fortsette.
- Ikke bli for sen. - God natt.
God natt.
Anna?
Ja?
Takk.
Selv takk.
- Alt i orden? - Ja, alt i orden.
Skal du stå der og stirre?
Hvorfor?
- Hvorfor ble du med? - Tror du det var min avgjørelse?
Det var alltid deg alle ville ha, men du lot deg ikke adoptere.
- Hva endret seg? - Du bør gå.
Surr denne rundt isen.
Ikke rør meg.
Aldri.
Ellers?
Ellers...
Ellers vil jeg ikke klare å dy meg.
Jeg hadde alltid trodd på eventyr. Jeg håpet å få oppleve et.
Men nå som jeg gjorde det, var det feil type eventyr.
God morgen. Har du sovet godt?
Ja.
- Skal vi dra og handle litt etter skolen? - Greit.
Kan du gi disse til Rigel? Takk.
Hvor vanskelig er det å forstå at du ikke får være her?
Anna ba meg om det. Jeg ville bare være hyggelig.
- Men slikt forstår vel ikke du. - Du tror jeg er Tåresmeden.
Ulven i historien.
Så si meg...
Hva er en person som viser godhet mot en de forakter?
En hykler.
Se på deg.
Du skjelver.
Selv stemmen min skremmer deg.
Jeg forstår ikke hva du vil. Jeg forstår bare ikke.
Vet du hvorfor eventyr ender med "i alle sine dager"?
For å minne oss på at visse ting aldri endrer seg.
Men de har endret seg. Vi er ikke på Grave mer.
Du klamrer deg til din lykkelige slutt.
Er du modig nok til å forestille deg et eventyr uten en ulv?
Du heter Nica, ikke sant? Som sommerfuglen.
Var du nysgjerrig på navnet mitt?
Jeg var nysgjerrig på deg.
Stå stille.
- Hva er det? - Stå stille.
Æsj!
Nei, hun er sjenert.
Hun gjemte seg. Skallet er hjemmet hennes.
Men knuses det, dør hun.
Det som beskytter henne...
...er det som kan gjøre størst skade.
- Takk for at du reddet meg. - Egentlig var det henne jeg reddet.
- Hyggelig. Jeg er... - Plagsom.
Er dere sammen?
Vi... Nei.
Der er du! Kom, vi har prøve. Beklager, Lionel. Jeg trenger litt hjelp.
Jeg er så nervøs.
- Her. De har kjempefine klær. - Nei, Anna. Det er ikke nødvendig.
Gi deg!
Er den ikke flott?
Jo.
- Kom, så går vi inn. - Vi har allerede kjøpt masse, Anna.
- Hei. - Hallo.
- Vi vil prøve kjolen. - Ja visst.
Takk.
Anna.
Du er nydelig.
Syns du?
Ja, du er vakker, Nica.
Ikke vær redd for å vise det.
Vent, vi må ha et belte.
Anna?
Her. Det blir flott.
Nica?
Nica? Hva er det?
Nica?
Pust med magen, Nica.
Norman!
Nica.
Nica?
- Hva er i veien? - Nica?
Margaret visste alt om oss. Vår redsler og våre drømmer.
Hun kjente til min kjærlighet til dyr og min mørkeredsel.
Hun visste om Peters frykt for høye lyder og Adelines kjærlighet til langt hår.
Hun visste om drømmene vi klamret oss til for å overleve Grave.
Og hun knuste dem.
Hun knuste all form for kjærlighet, bortsett fra den hun ga Rigel.
Nei!
Kom igjen!
Hun knuste noe i oss.
Noe som ikke fikk vokse, men for alltid ville forbli lite.
Skjørt, barnslig og knust.
Nei!
Hver gang, i det mørket, hadde jeg skreket til jeg mistet stemmen,
hadde det ikke vært for fottrinnene i mørket som kom til min side,
de varme fingrene som holdt hånden min.
Da svant smerten hen, og hjertet sluttet å hamre.
Ingenting annet enn den berøringen, en eneste trøst, alltid.
Adeline.
Så? Svar meg.
Jeg har ikke vært lydig.
Du har vært en ulydige liten jente som fortjener å bli straffet.
- Hvem vil ha en slik jente? - Jeg skal være lydig.
Trekk ned ermene.
Velkommen. Kom inn.
Når fortiden ble for overveldende, tenkte jeg på Anna.
Jeg kunne ikke fortelle sannheten, men hun var der for meg.
Og jeg trengte ikke være redd. Jeg var langt unna, trygg og fri.
Jeg kunne være lykkelig.
- Ha det. - Ha det.
- Kom, så drar vi. - Ja.
Du er våken. Hvordan går det?
Bedre, takk.
Du sov lenge. Du trengte det visst. Det har vært noen intense dager.
Litt.
Klaus sov i sengen din hele natten.
- Å ja? - Ja. Han skjønte nok at du var dårlig.
Jeg er bedre nå.
- Jeg tenkte å dra på skolen igjen. - Fint.
Har du skadet deg?
Rosene. Alle fjerner tornene, men jeg lar dem være.
En påminner om at selv det vakre kan forårsake skade.
Får jeg?
Nica, hvis noe var galt, så ville du fortalt meg det, ikke sant?
Ja.
Hvorfor er det så få roser i dag?
- De rives vekk til blomsterfesten. - Blomsterfesten?
Ja.
- Vet du ikke hvilken dag det er? - Nei.
Elevene gir en rose til hvem de vil, anonymt.
Det fins ulike farger med ulike betydninger.
Dagen før lar du skapet stå åpent. Jeg åpnet ditt.
Leken går ut på å gjette hvem du fikk dem av.
Så artig.
Kjempeartig.
Hun gjør narr, men skapet er alltid fullt. Ser du?
- Gi dem til meg. Du dreper dem bare. - Vær så god.
Vet du hvem de er fra?
En forelsket psykologistudent. Da åpner vi mitt.
- Jeg kan ikke. Gjør det du. - Greit.
Nei! Jeg gjør det. Jeg må det. Si at du er der, vær så snill.
Ja!
Alltid ham!
Hvem da?
Jeg vet ikke, derfor er det gøy. Men jeg får alltid én. Han er nok blyg.
Jeg blir helt sprø. Ok, Nica. Din tur. Åpne det.
- Det er nok ingenting der. - Aldri si aldri.
- Jeg har aldri sett en sort rose før. - Så vakker.
En sort rose betyr en besatt, plaget kjærlighet. Feil på alle vis.
Vet du hvem den er fra?
Jeg må gå.
Gå inn i ulvens hule og forvente å dra helskinnet?
Er denne fra deg?
Jeg? Skulle jeg gi deg en rose?
Gi meg den! Den er min!
Nica?
En gutt står og venter på deg. Blomsterfesten gikk visst bra.
Norman og jeg har en forretningsmiddag i kveld.
- Skal jeg sette igjen noe mat til dere? - Det trengs ikke.
Kom igjen.
Ikke la ham vente. Han er søt.
- Hei. - Hei.
Du glemte denne på skolen. Adressen stod på den, så...
Takk.
Lyst på en is?
- Ja. - Kult. Da går vi.
Hvor gammel var du?
Åtte.
Så liten du var.
Hva drev de med?
De var biologer.
I stedet for godnatthistorier fortalte de meg hvordan celler fungerer.
Så det er derfor du er god i naturfag.
Kanskje du blir en av dem som forandrer verden?
- Jeg kan kaste den. - Jeg kan få bruk for den.
Til hva?
Reparere vingen til en fugleunge.
Og...
Reparere du knuste hjerter og?
Et hjerte er mer komplisert.
Kanskje vi bør dra.
Greit.
Forsiktig. Her.
Nei, her. Forsiktig! Forsiktig!
Vi klarte oss.
Går det bra?
Jeg er stolt av meg selv. Jeg fikk deg trygt hjem.
- Jeg hadde druknet uten deg. - Nei da, du ville klart deg helt fint.
Tror du det?
Vet du hva?
Livet ditt er så ulikt alle andre jeg har møtt.
Og ikke bare er du sterk...
Du er også nydelig.
Jeg må gå.
Greit.
- Da ses vi i morgen? - Vi ses i morgen.
Jeg følte på meg at jeg så for mye på ham.
Men det hadde alltid vært umulig å ikke se på ham.
Den sommerfuglen var både modig og naiv.
Eller kanskje bare dum og håpløs.
Jeg hadde ofte sett dem bli knust av barna på Grave.
Kanskje var det ikke bare sinne og smerte.
Kanskje var det lys i ham og.
Innerst inne visste jeg at Rigel ikke var ond.
Jeg kunne ikke gi ham opp.
Rigel.
- Hva er det, Rigel? - Ikke rør meg!
- Jeg ville bare se om det gikk bra. - Hvorfor?
Sant det.
Det er i din natur.
Du kan ikke noe for det. Du vil fikse meg.
- Det er som du vil at jeg skal hate deg. - Gjør du det?
Hater du meg?
Hater du meg, møll?
Er det det du vil?
Ja.
Det er det jeg vil.
Jeg hatet ikke Rigel. Jeg ville bare forstå ham.
Kanskje jeg en dag ville forstå hvorfor han oppførte seg som han gjorde.
Men én ting var jeg helt sikker på.
Tåresmed eller ei, ingenting fikk hjertet mitt til å banke som ham.
Se hva han har gjort.
Jeg ba ham slutte, men han slo meg helt uten grunn.
Hva har du gjort?
Spør ham.
Hvorfor?
- Hva har jeg gjort for å fortjene dette? - Ikke rør meg!
Hvorfor?
Du er min tåresmed.
Rigel.
Rigel, du er glovarm.
Hva er galt? Kom, så går vi opp. Kom, så går vi opp. Hjelp meg.
La oss gå opp.
Vi setter over til vår reporter.
Trafikken står helt stille etter flommen. Alle veier inn til byen er stengt.
Vi vet fortsatt ikke når veiene vil åpnes igjen.
Det ser bedre ut...
Jeg ringer ungene.
...i nord, men uvær og kraftig regn fortsetter...
Ja.
Opp med armene.
Len deg tilbake.
De sørlige områdene er spesielt rammet...
De svarer ikke.
- Kanskje de sover. - Skal jeg prøve igjen?
- Hei, Anna. - Hei, Nica.
- Alt i orden? - Ja.
Vi sitter fast i trafikken på grunn av uværet.
Ingen fare.
Du høres merkelig ut. Er alt i orden?
Rigel har bare litt feber.
- Hvor er medisinene? - I baderomsskapet.
- Bør jeg være bekymret? - Nei da.
- Sikker? - Ja, det går fint.
Et øyeblikk.
- Ok, jeg fant dem. - Bra.
- Snakkes senere? - Ja visst. Jeg ringer deg. Ha det.
Rigel har feber.
Sterke vindkast er forventet de neste timene.
Du må ta disse, Rigel.
Hjelp til litt.
Åpne opp munnen.
Bli.
Bli her, vær så snill.
Miss Margaret?
- Ja. - Den nye jenta er her.
Fortsett å spille.
Vi har kun noen få regler her.
Orden, respekt og lydighet.
Gi meg halskjedet. Personlige eiendeler er ikke lov.
- Det tilhørte mamma. - Orden, respekt og lydighet.
Du vil vel ikke bryte reglene allerede første dag? Rigel?
- Er du syk? - Gå vekk, møll.
- Hvorfor sitter du ikke på plassen din? - Beklager, Miss Marg...
Jeg skulle bare hente salt.
- Bli med meg. - Nei. Nei! Vær så snill!
Vær så snill!
Hva har du gjort? Ring etter lege!
Hva har du gjort?
Ring etter lege!
Jeg så det. Du skar deg med vilje.
Hvorfor skulle jeg gjøre noe så dumt?
Få se hva du skjuler.
- Gå vekk! - Kom igjen. Få se.
Det er Nicas halskjede. Hun tror du kastet det.
- Hvorfor har du det? - Ta det, hvis du vil.
Du liker henne. Du liker Nica. Du bare later som du ikke gjør det.
- Ikke si noe til henne. - Nica tror du hater henne.
Det må hun fortsette å tro.
Jeg bør gå tilbake på rommet.
Nica?
Rigel.
- Hvordan går det? - Bedre. Feberen har gått ned.
- Hva skjedde? - Jeg vet ikke.
Gå og hvil deg litt. Vi tar det herfra.
Men se på leppen hans?
LIONEL INNKOMMENDE ANROP
Noe skjedde den natten. Vi visste det begge to.
Men her var vi igjen, akkurat som da vi var barn.
Adskilt av det faktum at jeg var en jente fra Grave,
og han var Tåresmeden.
Også med Lionel var alt endret. Vi så hverandre, men snakket ikke sammen.
Heldigvis hadde jeg dem. Å ha venninner var fantastisk.
Det hadde jeg kun opplevd med Adeline.
Jøss!
Miki er rik, men hun vil ikke at noen skal vite det.
Hun er flau. Normalt, ikke sant?
- Hei. - Hei.
Maten er klar. Jeg må bare stelle hestene, så kommer jeg.
- Greit. - Viser du henne inn?
Ja visst.
Forstår du forskjellen?
Bakterier er encellede organismer, virus er en kjede av proteiner.
Kan du ta over for Kirill? Jeg sovner når han forklarer.
Jeg har visst samme effekt på henne.
- Jeg går på badet en tur. - Greit.
Det der så du ikke.
Ok.
Ikke si det til noen.
Det er deg, ikke sant?
Den hvite rosen?
Fortell henne det.
- Hun er min beste venn. Jeg mister henne. - Det vet du ikke.
Jo, det gjør jeg.
Pokker, det er kjempesent. Hvorfor vekket dere meg ikke?
Hva er det?
Ingenting.
Vi har ikke snakket på en måned. Du unngår meg og tar ikke telefonen.
Unnskyld, jeg kunne ikke. Hva gjør du her?
Jeg liker deg.
- Men be broren din slutte å blande seg. - Han vil alltid være i livet mitt.
Hva skal det bety?
Hva er det med dere to?
Du forstår ikke. Du har ikke bodd på barnehjem.
- Jeg må gå. - Vent.
- Unnskyld. Jeg kjøper ny. - Det var siste.
Den var til Rigel. Han har bursdag.
- Kan du ikke kjøpe noe annet? - Nei.
Han hater gaver.
Dette var det eneste han ville likt.
Jeg må gå.
Lionel kunne ikke forstå. For ham var det bare en glasskule.
Jeg ville minne Rigel på at han kunne skinne som stjernen han var oppkalt etter.
- Der er du, skatt. Kom. - Hei.
Du sa ikke at hun var så pen.
Kom og fortell hvordan det går med disse galningene.
Du vil ikke ha dem som foreldre når jeg har fortalt alt jeg vet.
Dalma. Datteren min, Asia.
Han der, med kjeften full av brød, er mannen min.
Anna har fortalt masse om dere.
- Hvorfor var du på barnehjem så lenge? - Asia!
Hun vet masse om oss, så jeg vil vite litt om henne.
Rigel.
Hei, alle sammen.
Beklager at jeg er sen.
Sett deg, så spiser vi.
Hvem vil ha den første pølsa?
- Kan du åpne, Nica? - Ja visst.
Adeline.
Hei.
- Hva gjør du her? - Jeg inviterte henne.
- Hvordan kom du deg ut? - Jeg blir straks 18.
Så de lar meg dra ut for å søke jobb i byen.
Og i går ringte Anna, så her er jeg.
- Kom inn. - Takk.
Søsteren din er visst populær blant guttene.
- Er du stolt eller sjalu? - Det bryr meg ikke.
Jeg vet at du ikke liker bursdager, men denne er annerledes.
Dette er et nytt kapittel for deg og Nica.
Fra og med i morgen er det offisielt.
Vi skal adoptere dem.
- Tuller dere? To for prisen av én? - Asia!
Dere prøver å erstatte Alan. Dere har ikke snakket om ham på månedvis.
- Jeg trenger ikke det for å huske ham. - Ikke? Det virker som du har glemt ham.
- Hvordan kan du si det? - Hvordan kan dere gjøre dette?
Asia.
Du klamrer deg til smerten som en stein som drar deg ned.
Vi prøver bare å gå videre.
- Ved å adoptere disse to? - Nei.
Ved å hjelpe to barn som trenger kjærlighet.
Jeg trenger også kjærlighet, men Alan fins ikke mer.
Jeg får aldri se ham igjen eller fortelle ham at jeg elsker ham.
Jeg kan ikke akseptere dette.
Ingen kan erstatte ham.
Asia.
Jeg visste ikke at Asia var sammen med sønnen deres.
Jeg skjønte det, selv om Anna og Norman ikke sier stort.
Vi har alle våre problemer. Ikke la deg bli dratt inn i deres.
De bryr seg om deg.
Alle har sine problemer, men de er alle forskjellig.
- Jeg passer ikke inn her. - Hva snakker du om?
- Du har alltid drømt om en familie. - De kjenner meg ikke egentlig.
De vet ikke hva vi gjennomgikk.
Så fortell dem det.
Jeg vil ikke at de skal se på meg som stygg, ødelagt og udugelig.
Nica, du er ikke stygg, ødelagt eller udugelig.
- Du må befri deg selv fra Grave. - Det er umulig.
Nei, det er det ikke. Ting er annerledes nå.
Margaret er ikke lenger som før nå som Rigel har dratt.
Hun holder seg på rommet, og iblant hører vi henne skrike og knuse ting.
Og?
Jeg traff Peter her om dagen.
- Hvordan har han det? - Bra.
Familien er fantastisk, men han sliter, han og.
Han syns vi bør anmelde Margaret.
- Nei. - Jo.
- Nei. - Nica.
- Nei. - Vitnemålet ditt er avgjørende.
Du er den som led mest, en av dem hun behandlet verst.
Vi trenger deg. Du må hjelpe oss.
- Jeg kan ikke konfrontere henne. - Jo, det kan du.
Du er sterkere enn du tror.
Dalma og George dro nettopp. De hilser.
Jeg er lei for det.
Jeg bør nok dra, jeg og. Jeg må tilbake til barnehjemmet.
- Ha det, Adeline. - Takk.
Ha det.
Beklager at du måtte høre det der.
- Asia var ikke seg selv. - Det går fint.
Hvorfor ikke si at du kom hit for å være med henne?
Hun har drømt om en familie.
Jeg vil ikke ta det fra henne.
Rigel, du må fortelle henne at det var du som holdt hånden hennes.
Hun tror fortsatt at det var meg.
Ulven har ingen rett til å holde jentas hånd.
Dra.
Ha det, Rigel. Vi ses snart.
Glad i deg.
Glad i deg og.
Stakkars Asia.
Hun ser ikke hvor kjærligheten tar slutt og smerten begynner.
Hun må huske på at det er to forskjellige ting.
Jeg ville spille sammen med ham, fingre i takt, kropper i lett berøring.
Jeg ville vaske bort tristheten hans. Vaske bort Margaret og fortiden.
Jeg ville at Rigel skulle kunne spille uten å tenke på henne.
Bare oss.
Hendene våre forent.
Hjertene våre sammenflettet.
Vi kunne vært en melodi full av ufullkommenhet, feil og lyter.
Men også latter, vidunder og lykke.
Jeg ga deg ingen gave.
- Det er ikke så viktig. - Jo, det er det.
Jeg vil gjøre det godt igjen.
Det er ikke så viktig.
Det må være noe du ønsker deg.
Hva som helst.
Hva som helst?
Hva om jeg ba deg sitte stille.
Helt stille.
Ikke rør deg.
Ikke gå noe sted.
Vær så snill.
Hva gjør du her?
Ja, det er sent, men jeg får ikke sove. Jeg greier ikke å slutte å tenke på deg.
Jeg holder ikke ut at du bor med ham. Jeg holder ikke ut at han alltid er der.
Du var hos ham nå, ikke sant?
Kledd slik.
Hva slags gave ba han om?
Dere skal bli bror og søster.
Hva om folk fikk vite?
- Vil foreldrene dine fortsatt ha deg da? - Forsvinn!
Unnskyld.
Jeg liker deg bare så godt.
Rigel?
Gå din vei.
Jeg hører ikke hjemme i eventyret ditt. Gå tilbake til ham.
Jeg går ingen steder.
Jeg vil være hos deg.
Gå og legg deg.
Du kan lure deg selv, tro på eventyr.
Men vi er ødelagt, skadet.
Visse ting kan ikke repareres, Nica.
Det er sant.
Vi er ødelagte. Vi er ikke som de andre.
Men kanskje vi gikk i tusen knas, så vi skulle passe bedre sammen.
Du har alltid drømt om en familie, og det fortjener du.
Du fortjener nye venner. Du fortjener en normal kjæreste.
Du er lykkelig her.
Jeg er lykkelig fordi du er her.
- Så hvordan? - Hvordan hva?
Hvordan tror du denne historien vil ende?
Jeg kommer til å gjøre deg vondt.
Det spilte ingen rolle hva vi hadde opplevd.
Kanskje var det derfor vi følte et så sterkt fellesskap.
Bare vi visste sannheten.
Han og jeg, evig og uadskillelige.
Han stjernen, jeg himmelen.
Han såret, jeg bandasjen.
- Drar du? - Ja.
Jeg skal pugge med Billie og Miki, så drar vi på festen.
- Festen? - Skolefesten.
Flott. Skal Rigel dit?
Jeg vet ikke. Vi har ikke pratet så mye i det siste.
Jeg har sett det.
- God morgen, fru Miligan. - Hei, Billie.
- Da drar jeg. - Ha det fint. Og ikke bli for sen.
Ingen fare. Nica er i trygge hender.
- Ha det. - Ha det.
Ja?
Skal du ikke på festen?
Hva er det, Rigel?
Du har vært slik siden bursdagen din.
Anna, jeg...
Jeg må snakke med deg.
- Er den ikke flott? - Veldig.
- Hvordan ser jeg ut? - Bra.
- Var den røde bedre? - Hva er det med deg?
Ok, jeg skal si det. Klare?
Jeg vet hvem som gir meg de hvite rosene. Det var Phelps.
Hva?
Jeg så ham på butikken i dag og spurte ham rett ut.
Og han sa: "Jepp, det er meg." Jeg visste jo det.
- Nei, det er ikke det. - Du kan aldri være glad på mine vegne.
- Billie, det var ikke ham. - Hvorfor ikke?
- Fordi det var meg. - Hva?
Det er jeg som gir deg rosene.
Hvorfor skulle du gjøre det? Synes du så synd på meg?
- Hvorfor gjorde du det? - Jeg er forelsket i deg.
Jeg har tabbet meg ut.
- Går det bra? - Helt fantastisk!
- Miki er helt fra seg. - Jeg vil ikke snakke om det.
I kveld vil jeg drikke til jeg svimer av.
Hei. Vil du danse?
Dra til helvete.
Hva er det med henne?
Hei.
Unnskyld, Nica.
Jeg oppførte meg som en idiot.
Jeg er hodestups forelsket i deg.
Jeg takler det ikke så bra.
Og så?
Så la oss danse.
Et fredsoffer.
Jeg er svimmel.
Jeg er ikke vant til dette.
Skal vi gå et annet sted?
Hvorfor er vi her?
Se nå.
Wow!
- Liker du det? - Ja.
Kom, Lionel. Jeg føler meg bedre, la oss inn igjen.
Først vil du komme hit.
Og nå vil du gå?
Vær så snill, Lionel.
Vær så snill, Lionel. Slutt.
Slutt.
Billie! Hvor er Nica?
Jeg vet ikke. Hun var her nå nettopp, med Lionel.
Vent, jeg tror de gikk inn dit.
Lionel, slutt!
Hjelp!
Nå slipper jeg, og du forsvinner herfra!
Du tror du er bra fyr.
Helten.
Vil du se hvor slem jeg kan være?
Jeg stikker, men dette er ikke over.
Går det bra?
Sikker?
Vil du vite hva min mors siste ord var?
"Ulven er bare ond fordi noen har valgt å fremstille den slik."
Og hvis du er ulven, kan jeg ikke forestille meg et eventyr uten deg.
Jeg er en sti av torner.
Jeg har aldri vært redd for å få vondt.
Dere er motbydelige!
Jeg skal fortelle alle hva dere driver med!
Vær så snill.
Han burde bare se deg som en søster, du vet det?
Er det ham du vil ha?
Dårlig avgjørelse.
Kom, vi stikker.
Jeg elsker deg.
Nica?
Kan du høre meg, Nica?
Hei.
Du er på sykehuset. Du var i en ulykke.
- Jeg går og henter Anna og Norman. - Vent.
På Grave, da Margaret... straffet meg,
det var ikke du som holdt hånden min?
Det var Rigel.
Ja, det var Rigel.
Han ba meg ikke si noe.
Hvorfor?
Fordi han...
Hei.
Nica.
Som du skremte oss.
Hvor er Rigel?
- Jeg går og henter legen. - Ja.
Hvor er han?
- Hvor er han? - Ta det med ro.
De tar bare noen prøver. De gir beskjed når de vet mer.
- Jeg vil se ham. - Du bør ikke reise deg.
- God morgen. - God morgen.
Hva skjedde?
Dere falt fra en høy bro.
Kroppen hans dempet fallet ditt, men han er i koma.
Koma?
Dessverre er tilstanden komplisert av hans underliggende sykdom.
Underliggende sykdom?
Han har nevromer i hjernen. De forårsaker feber og sterk hodepine.
Jeg forstår ikke hvorfor han ikke er blitt operert.
- Jeg vil se ham. - Ingen av oss får se ham.
Margaret nekter.
Margaret?
Nica...
Rigel avslo adopsjonen.
Umulig.
Han var fast bestemt. Han ville ikke bli hos oss.
Så nå har Margaret foreldreansvaret igjen.
Her.
Han la igjen denne på rommet ditt.
La meg se ham.
Vær så snill.
Jeg visste at du kom til å ødelegge ham.
Jeg skulle aldri latt noen ta ham fra meg.
Det er din feil at Rigel ligger i koma.
- La meg se ham. - Nei, Nica.
Du får ikke se ham hverken nå eller senere.
Vær så snill.
Jeg har sagt det til deg før, å gråte bringer ikke tilbake det tapte.
Gå herfra.
Hun ville holde meg unna Rigel,
men jeg dro tilbake hver dag for å være nær ham.
Jeg var ikke den eneste. Gamle og nye venner dukket opp.
Og jeg ga ikke opp.
Men fortiden hjemsøkte meg, og han var føltes stadig lenger unna.
Det var kun én måte vi begge kunne bli fri.
Jeg kaller inn vårt første vitne, herr Peter Corrin.
Herr Corrin, ble du noensinne utsatt for fysisk eller psykisk vold
i løpet av din tid på Sunnycreek barnehjem?
Nei.
I vitnemålet du ga 20. februar i år, sa du:
"Fysisk straff var en regelmessig foreteelse.
Jeg ble selv ofte slått og måtte ofte gå uten mat."
Husker du denne uttalelsen?
Jeg tok feil.
Herr Corrin, å avgi falsk forklaring er ulovlig.
Protest, herr dommer. Han trakasserer vitnet, en mindreårig.
Tas til følge.
Hei.
Hvordan går det?
Greit.
Anna og Norman fortalte at rettsaken har begynt.
Hvordan går det?
Det er tøft.
Jeg ville be om unnskyldning for oppførselen min.
Jeg forstår.
Gjør du?
Jeg vet hvordan det føles å miste noen man er glad i.
Frøken Miligan.
Du ble adoptert for fire måneder siden.
Sammen med en annen gutt, om jeg ikke tar feil?
Ja. Rigel Wilde.
Han bestemte seg for å dra tilbake til barnehjemmet og avslå adopsjonen.
Protest, herr dommer. Ikke relevant.
Hvis du gir meg et øyeblikk, blir det klart at det er relevant.
Du kan fortsette. Vitne kan svare på spørsmålet.
- Det er ikke som du tror. - Svar på spørsmålet, takk.
Avslo Rigel Wilde adopsjonen?
Ja.
Så, en gutt som endelig hadde funnet en familie som var glad i ham,
bestemte seg plutselig for å dra tilbake til et sted der han ble mishandlet?
- Det var ikke slik. Hun slo ikke ham. - Jeg hørte ikke?
Hun slo ikke ham.
- Men hun slo de andre? - Ja.
- Hvorfor slo hun ikke ham? - Han var som en sønn for henne.
Er du forelsket i Rigel Wilde?
- Protest, herr dommer! - Tas ikke til følge.
Svar på spørsmålet.
Ja.
Så du skulle til å bli adoptert sammen med en gutt du var forelsket i,
men han dro tilbake til kvinnen som var som en mor for ham.
- Han hater henne. - Å ja?
Jeg tror det er du som hater Margaret Stoker,
som kun er tiltalt her grunnet en personlig vendetta.
Protest, herr dommer. Hun trakasserer vitnet mitt.
Hun ærekrenker klienten min.
Jeg føler meg ikke bra.
Dette er bare begynnelsen. Du kan ikke gi opp nå.
Det går aldri. Du så hvordan hun behandlet meg.
Du må beholde troen, Nica.
Klarer du å gå inn igjen?
Ja.
Kom.
Går det bra?
Er du sikker på at du vil fortsette? Vi kan utsette det til i morgen.
Nei, det går fint.
Vær så god, fortsett.
Vi kalte barnehjemmet Grave.
Ikke på grunn av flassende maling eller de fuktige kjellerne vi ble låst inne i.
Vi kalte det Grave fordi det var sjelens grav.
Jeg har ingen fysiske arr som viser hva de gjorde mot meg.
Det er først nå
at jeg forstår at jeg ikke bare er her for å fortelle om alt som ble gjort mot meg.
Mot Adeline.
Peter...
Eller de andre barna.
Men også det som ble gjort mot Rigel Wilde.
Rigel, som Margaret elsket som en sønn...
...ble tvunget til hver eneste dag å se på at vi ble torturert.
Uten å kunne hjelpe oss.
Margaret overbeviste ham om at han var et monster.
Hun overbeviste ham om at han var ulven i eventyret.
Og hvis ondskapen elsker deg...
Hvordan kan du da bli elsket eller selv elske?
Rigel ligger i koma nå.
Men for første gang, vet jeg at han er i live...
For nå vet han hva kjærlighet er.
Og han vet at han er elsket.
Jeg bryr meg ikke om dere tror meg eller ei.
Jeg forstår at noen var for redde til å vitne og si sannheten i dag.
Sjelene deres er nok fortsatt fanget på Grave...
I de himmelløse kjellerne.
Uten å vite at, å bli elsket,
eller å elske,
ikke er noe å være redd for.
Man må bare være veldig modig.
Rigel?
Vi vant.
Margaret kan ikke skade oss mer.
Se, du har fått meg til å gråte.
Du er min tåresmed.
Vi har alle vår egen.
En som kan få oss til å gråte,
rive oss i stykker, eller gjøre oss lykkelig,
med kun et blikk.
Jeg elsker deg.
Jeg elsker deg mer enn alt.
Nica.
Rigel.
Gutten som så meg for første gang utenfor Grave.
Hånden som fant motet til å holde hånden min i kjelleren.
Hjertet han aldri hadde funnet motet til å gi meg.
Men som, på alle andre måter, ropte på meg.
Og selv om det aldri kunne bli et ekte eventyr,
og vi alltid kom til å være to barn som møttes på et barnehjem,
fantes det kanskje lykke for oss og.
Jeg var ikke alene mer.
Jeg hadde funnet en familie.
Personer som lærte meg om vennskap.
Og andre, som hadde funnet tilbake til hverandre, og som lyttet og forstod.
Jeg oppdaget hvor mange nyanser følelser består av.
Og hvor vanskelig det kan være å la noen akseptere deg som du er.
Og til slutt innså jeg at det største eventyret av alle,
fins i våre hjerter.
TÅRESMEDEN
Tekst: Elin Wikstrøm