Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
DUPĂ FĂURITORUL DE LACRIMI DE ERIN DOOM
PUBLICAT ÎN ITALIA DE ADRIANO SALANI EDITORE
Mami, unde te doare?
Aici.
Poftim! E mai bine.
Bravo, Nica! „Puțină tandrețe...”?
Puțină tandrețe vindecă orice rană.
- Un lup! - E frumos!
Ba, nu e. Lupii sunt înfricoșători.
Lupul din poveste e prezentat ca malefic, dar nu e întotdeauna așa.
Eu nu-l văd. Unde e lupul?
Ai grijă! Un camion!
- Ai grijă! - Nu!
FĂURITORUL DE LACRIMI
Am spus multe povești la Mormânt.
Povești spuse în șoaptă, povești înainte de culcare.
Legende spuse domol, la lumina lumânărilor.
ORFELINATUL SUNNYCREEK
Cea mai cunoscută a fost povestea făuritorului de lacrimi.
Ea descrie o lume în care nimeni nu putea plânge,
iar oamenii trăiau cu inimi ca de piatră, incapabile să simtă.
Dar, undeva departe de lume, în deplină singurătate, trăia
un făuritor de lacrimi,
învăluit în întuneric.
El, palid și cocoșat,
prin ochi limpezi ca sticla,
putea făuri lacrimi din cristal.
Oamenii se duceau la el ca să-i ceară să-i facă să plângă,
să simtă până și o licărire de emoție.
Atunci, făuritorul de lacrimi le punea lacrimi în ochi,
iar oamenii plângeau,
de mânie, disperare, durere și angoasă,
copleșiți de pasiuni arzătoare,
dezamăgiri amare și de lacrimi.
Nu m-am gândit că ar putea exista o asemenea lume.
Nu credeam că o să-mi fie așa dor de părinții mei.
Dar, mai presus de orice,
nu mi-am imaginat că voi ajunge să trăiesc și eu acea poveste.
Tu trebuie să fii Nica.
E numele unui fluture.
E ciudat să numești un copil după ceva care trăiește doar câteva zile.
Avem doar câteva reguli aici.
Ordine, respect și supunere.
Urmează-le, și vei fi bine. Ia-i valiza!
Aici împărțim totul.
Dă-mi colierul! Obiectele personale nu sunt permise.
- Dar e al mamei mele. - Ordine, respect și supunere.
N-ai vrea să încalci regulile chiar din prima zi. Rigel!
Pentru mine, n-avea să fie doar un basm.
La Mormânt, aveam să-l întâlnesc pe făuritorul de lacrimi.
Plânsul nu va aduce înapoi ce ai pierdut.
Adeline, du-o în camera ei!
Repejor!
Copii, întoarceți-vă înăuntru!
Ăsta a fost patul Juliei. A fost adoptată ieri.
Ești de mult timp aici?
Sunt prea palidă. Dna Margaret spune că par bolnăvicioasă.
Putem să fim prietene bune?
Nica, au venit.
Te voi vizita. Îți promit!
În niciun caz!
Pleacă și nu te mai întoarce!
N-aș fi supraviețuit fără tine.
De acum e al tău.
Mormântul a fost ca o închisoare.
Zi după zi, timp de mulți ani, mi-am dorit să vină cineva să mă ia de acolo,
să mă privească în ochi și să mă aleagă în locul celorlalți copii.
Să mă dorească așa cum eram, chiar dacă nu eram specială.
Dar nimeni nu m-a ales.
Nimeni nu m-a vrut și nu m-a observat.
Eram ca invizibilă.
Ești gata?
Da.
Și eu am emoții.
Să-ți duc lucrurile jos?
Asta e tot ce am.
Încurajăm ca totul să fie la comun.
Te-ai rănit?
Are obiceiul să aibă grijă de animale. Mereu are răni la degete.
Ei bine, Nica,
prețuiește tot ce ai învățat aici!
Ordine, respect și supunere.
Nu uita! E doar o perioadă de probă.
Custodia poate fi revocată.
Dacă faci necazuri, venim după tine și adopția nu se va finaliza.
Sunt sigură că va fi bine.
Bine.
Mergem?
Mâinile acelea,
albe și delicate, alunecând senzual de-a lungul clapelor.
El e mândria și bucuria Mormântului.
Copilul-vedetă,
cel pe care l-a dorit toată lumea.
Politicos și respectuos cu toți, dar nu cu mine.
Cine e?
E Rigel.
V-am arătat dosarul băiatului. Sunteți siguri?
E o casă mare, iar Nica se va simți mai liniștită.
Dar e greu să aveți grijă de un adolescent, darămite de doi.
În plus, Rigel e un băiat cu probleme,
și doar noi știm cum să-i facem față.
Fiți liniștită, dră Margaret! Știm ce facem.
Pentru asta e perioada de probă, nu?
Bine.
Mulțumesc!
Întotdeauna mi-am dorit o familie,
un cămin, o viață în afara Mormântului.
Acum că aveam parte de asta în sfârșit, nu-mi venea să cred că el era lângă mine.
Dintre toți oamenii, Rigel era ultimul pe care-l voiam acolo.
Și, totuși, nu-l puteam urî.
O parte din mine devenise atât de familiarizată cu el,
încât nu mai doream să-l tratez cu răceală.
Intrați!
Iată-ne ajunși!
Nu avem lux, dar nu ne lipsește nimic.
- Ca să știți, Anna ține mult la ordine. - Asta nu se poate spune despre tine.
Cântați la pian?
Fiul nostru cânta.
Vă vom arăta camerele voastre. Norman, te ocupi tu de Rigel?
Sigur.
Mergem?
Am aranjat-o cu o prietenă.
Sper să-ți placă.
N-am mai avut de mult timp o cameră doar a mea.
Nu știu dacă e în stilul tău.
MANUSCRIS MUZICAL
Dacă e în regulă, mâine poți să porți asta la școală.
Cred că e pe mărimea ta. A fost a lui...
Îți luăm una nouă mai târziu.
Nu e nevoie. Vă asigur că e perfectă.
Asta e uniforma ta pentru mâine.
Iar el e Klaus.
Îi place solitudinea,
dar poate fi afectuos când vrea.
Pot să intru?
- Uite ce e, Rigel! Acum că suntem... - Acum că suntem ce?
Acum că suntem aici, împreună,
vreau ca lucrurile să meargă bine cu Anna și Norman
și cu adopția.
Dacă vrei să meargă bine, stai departe de mine!
Și să nu intri în camera mea! Nici acum, nici altădată!
E o amenințare?
E un sfat...
molie.
Aceea e sera mea.
Cultiv și vând flori și plante.
Și tu te ocupi de flori, Norman?
Nu, eu de dezinsecție și deratizare.
Gândaci, furnici, gândaci de bucătărie, șoareci.
Doar exemplare deja moarte sau foarte periculoase.
V-ați înțeles bine la orfelinat?
Am crescut împreună.
Suntem ca frate și soră.
Ne cunoaștem foarte bine. Suntem ca frate și soră.
Voi merge la baie.
Desigur.
„Rigel” e numele unei stele, nu?
Părinții tăi erau pasionați de astronomie.
Dra Margaret mi-a dat numele. Nu mi-am cunoscut...
părinții.
Mă scuzați! Trebuie să merg și eu.
Încă îi simțeam atingerea degetelor,
întipărită pe mine ca un fier încins.
Farmecul lui toxic era copleșitor.
El era copleșitor.
Nu trebuia să fugi așa.
Viitorii noștri părinți sunt îngrijorați.
Pentru tine e doar un joc, nu?
Un simplu joc.
Tu ai vrut asta, molie.
Nu te apropia de mine!
Dacă Anna și Norman vor vedea cât de mult mă urăști?
Că lucrurile nu sunt perfecte cum cred ei? Poate se vor răzgândi.
Într-o zi, vor vedea cine ești cu adevărat.
De ce? Cine sunt?
Ești făuritorul de lacrimi.
Ai plâns?
Nu.
Nu minți,
sau te va fura făuritorul de lacrimi.
Chiar crezi că există?
- Cine? - Făuritorul de lacrimi.
Nu știu.
Poate spun că există
doar fiindcă nu vor să simțim nimic.
Nu vom deveni niciodată ca ei.
- Peter! - Rigel e din nou bolnav! Veniți repede!
- Ce? - Ai auzit?
Întoarceți-vă în paturi!
Acum!
Totul e în regulă.
Grăbiți-vă, sau întârziați!
LICEUL BARNABY
Veți ști să vă întoarceți acasă?
- E ușor. - După podul de fier.
Bine.
Fiți liniștit!
- La revedere! - Pe diseară!
Ar trebui să fii mai atentă, molie!
Poza din prima zi.
Sunt Billie, de la Comitetul de Primire. Luăm totul în serios la Barnaby. Vino!
Nica e scurt de la Nikita?
Nu, așa mă cheamă.
Toți par copleșiți în poza din prima zi. Stai s-o vezi pe a mea! Poftim!
Îmi place să pozez fețe. Am o poză cu fiecare elev.
De fapt, am chiar mai multe cu Phelps.
Dar cu Miki, cea mai bună prietenă, n-am. E imposibil de fotografiat. Urăște pozele.
Vino, să te prezint!
Miki!
Ea e fata cea nouă.
Salut!
Ignor-o! Înăuntru, e o dulce.
Mă culc cu fata nouă până săptămâna viitoare.
- Bună dimineața, Nica! Bun-venit! - Bună dimineața!
Sunt dl Kirill.
Ai note excelente la științe. Bravo!
- Ați auzit? - Rămâneți așezați!
Se bat!
Încetați!
Rigel!
Opriți-vă! Încetați!
Phelps! Ridică-te!
- Vrei să fii suspendat iar? - El a început, dle. Jur!
- Mergem la director? - Vă rog, nu!
Tu ești Rigel Wilde?
La cabinetul medical?
Atunci, du-te la ore! Repede!
Data viitoare, vei primi detenție.
La ce vă uitați? Întoarceți-vă la ore! Duceți-vă!
E fratele tău?
Nu e fratele meu.
Așa e. Nu sunt.
Era timpul să-i dea cineva o lecție nenorocitului de Phelps.
Da?
- Mai înveți la ora asta? - Iau notițe.
Ai vreo idee de ce Rigel n-a vrut să ia cina cu noi?
Are probleme la școală?
Nu, e doar obosit.
Ce frumoasă e! Cine ți-a făcut-o?
Billie, de la Comitetul de Primire.
Ți-ai făcut deja prieteni? Îți place?
Și profesorii sunt foarte amabili.
Te las să înveți.
- Nu sta mult! - Noapte bună!
Noapte bună!
Anna!
Da?
Mulțumesc!
Eu îți mulțumesc!
E totul bine?
Da, totul e bine.
Te mai holbezi mult?
De ce?
De ce ai acceptat să vii?
Crezi că a fost decizia mea?
Pe tine te-au dorit întotdeauna toți,
dar n-ai lăsat pe nimeni să te adopte.
Ce s-a schimbat?
Ar trebui să pleci.
Înfășoară gheața cu asta!
Nu mă atinge cu atâta nonșalanță!
Niciodată.
Sau? Ce?
Sau...
nu voi putea să mă abțin.
Am crezut mereu în basme
și am sperat să mă regăsesc într-unul.
Iar acum că mă aflam într-unul, nu e genul la care speram.
Bună dimineața!
Ai dormit bine?
Da.
După școală, vrei să mergem să cumpărăm haine?
Bine.
I le duci astea lui Rigel? Mulțumesc!
Ce ți-e de neînțeles din „Nu intra în camera mea”?
Am intrat la rugămintea Annei. Încerc să fiu drăguță. De ce nu înțelegi?
Mă consideri făuritorul de lacrimi.
Adică, lupul din poveste.
Spune-mi!
Persoana care se poartă cu bunătate față de cel disprețuit,
nu e doar o ipocrită?
Uită-te la tine!
Tremuri.
Până și vocea mea te înspăimântă.
Nu știu ce vrei. Pur și simplu nu înțeleg.
De ce basmele se termină cu „până la adânci bătrâneți”?
Ca să nu uităm că unele lucruri nu se schimbă.
Dar s-au schimbat. Nu mai suntem la Mormânt.
Te agăți de finalul fericit.
Ai curajul să-ți imaginezi un basm fără lup?
Numele tău e Nica, nu?
Ca al fluturelui.
Erai curios despre etimologia lui?
Eram curios despre tine.
Nu mișca!
Ce e?
Nu te mișca!
Scârbos!
Nu. E timidă.
Se ascundea. Cochilia e casa ei.
Dar dacă se sparge, riscă să moară.
Ceea ce o protejează ar putea deveni...
ceea ce-i face cel mai mult rău.
Mulțumesc că m-ai salvat.
De fapt, am salvat-o pe ea de tine.
- Mă bucur să te cunosc. Sunt... - Iritant.
Sunteți un cuplu?
Noi... nu.
Aici erai! Vino! Avem un test.
Scuze, Lionel! Trebuie să verific ceva.
Am emoții.
Acolo e! Au niște haine superbe.
Serios, Anna, nu e necesar.
Of! Haide!
Nu-i așa că e superbă?
Așa e.
Haide! Să intrăm!
Dar, Anna, am cumpărat deja atâtea!
Bună!
- Bună! - Vrem să probăm rochia aia.
- Bine. - Mulțumesc!
Anna!
Arăți superb!
Serios?
Da. Ești frumoasă, Nica.
Nu te teme să-ți arăți frumusețea!
Stai așa! Are nevoie de o curea.
Anna!
Poftim! Va arăta minunat cu asta.
Nica?
Nica? Ce s-a întâmplat?
Nica?
Nica, respiră adânc!
Norman!
Nica.
Nica?
- Ce s-a întâmplat? - Nica!
Margaret ne cunoștea bine.
Mă auzi?
Ne cunoștea temerile și dorințele.
Știa că iubesc animalele și că mă tem de întuneric.
Știa că Peter se teme de zgomote puternice
și că Adeline adoră părul lung.
Știa visele de care ne agățam ca să supraviețuim la Mormânt,
și le-a distrus. A distrus toate formele de iubire,
mai puțin iubirea pe care i-o dădea lui Rigel.
Nu!
Du-te!
A năruit ceva înăuntrul nostru.
Ceva care, în loc să crească, va rămâne mic pentru totdeauna.
Fragil,
infantil și ruinat.
Nu!
De fiecare dată, în întuneric, aș fi țipat până mi-aș fi pierdut vocea,
dacă n-ar fi fost acei pași care ajungeau la patul meu în întuneric
și degetele calde care-mi cuprindeau mâna,
făcând ca durerea să-mi scadă și ca inima să mi se liniștească.
Tot ce simțeam era acea atingere, acel unic confort, nelipsit, adus
de Adeline.
Ei bine?
Răspunde!
N-am fost cuminte.
Ai fost o fetiță neascultătoare și meriți să fii pedepsită.
Cine și-ar dori o fetiță ca tine?
Voi fi cuminte.
Și trage-ți mânecile jos!
Bun-venit! Poftiți!
Când trecutul mă copleșea, mă gândeam la Anna.
Nu-i puteam spune prin ce am trecut, dar mi-a fost alături.
Puteam să nu mă mai tem.
Eram departe de acolo, în siguranță și liberă.
Aveam o șansă la fericire.
- Pa! - Pa!
- Să mergem! - Bine.
Te-ai trezit. Cum te simți?
Mai bine, mulțumesc!
Ai dormit mult. Ai avut nevoie de odihnă.
Ai avut câteva zile dificile.
Da, au fost.
Știi că Klaus a dormit toată noaptea pe patul tău?
- Serios? - Da. Poate a simțit că nu ți-e bine.
Mă simt mai bine acum.
- De fapt, mă gândeam să merg la școală. - Bine.
Te-ai rănit?
De la trandafiri.
Toți le scot spinii, dar eu îi las în pace.
Îmi amintește că și ceva frumos poate cauza durere.
Îmi permiți?
Nica, dacă ar fi o problemă,
mi-ai spune, nu-i așa?
Da.
- Cum de ai așa puțini trandafiri? - I-au luat pentru Ziua Grădinii.
Ziua Grădinii?
Da.
- Nu știi ce se întâmplă azi? - Nu.
Elevii dau un trandafir oricui vor, dar anonim.
Sunt multe culori, fiecare cu altă semnificație.
Îți lași dulapul deschis. Mi-am permis să-l deschid pe al tău.
Partea distractivă e să ghicești de la cine e.
Sună interesant.
Divertisment extrem.
Face mișto, dar vestiarul ei e mereu plin. Vezi?
- Dă-mi-i! Tu-i lași să moară. - Poftim! Ia-i!
- Știi de la cine sunt? - Cineva de la psihologie care o iubește.
Să-l vedem pe al meu! Nu pot. Deschide-mi-l tu!
Bine.
Nu! O fac eu. Trebuie s-o fac.
Te rog să nu fii gol!
Da! Mereu primesc unul de la el.
De la cine?
Nu știu. De asta e distractiv. Mereu primesc unul la fel. Poate e timid.
Mă scoate din minți!
Bun, Nica. E rândul tău. Deschide-l!
- Nu va fi niciunul. - Nu se știe niciodată.
N-am mai văzut un trandafir negru.
Ce frumos e!
Înseamnă o iubire obsesivă, chinuită,
care nu are nimic pur în ea.
Știi de la cine e?
Trebuie să plec.
Intri în vizuina lupului și te aștepți să pleci întreagă?
Tu mi-ai dat ăsta?
Eu? Să-ți dau un trandafir?
Dă-mi-l înapoi! E al meu!
Nica!
Te caută un băiat.
Ziua Grădinii a avut succes, deci?
Ascultă! Eu și Norman avem o cină de afaceri diseară.
- Să vă fac ceva de mâncare? - Nu e nevoie, mersi.
Du-te!
Nu-l lăsa să aștepte! E drăguț.
- Bună! - Bună!
Ai uitat asta la școală.
Adresa ta e pe ea, așa că...
Mulțumesc!
Vrei o înghețată?
Da.
Bine. Super! Să mergem!
Câți ani aveai?
Opt.
Erai așa de mică.
Ce făceau ai tăi?
Erau biologi.
În loc de povești înainte de culcare, îmi spuneau cum funcționează celulele.
Deci, de asta ești bună la științe.
Poate vei fi cineva care va schimba lumea.
- Dă-mi-o! O arunc. - S-ar putea să-mi trebuiască.
Pentru ce?
Ca să vindec aripa unui pui de pasăre.
Și
poți vindeca și inimi frânte?
Cu inima e mai complicat.
Ar trebui să plecăm.
Bine.
Ai grijă! Pe aici!
Nu! Pe aici! Ai grijă! Atenție!
Am ajuns.
Ești bine?
Sunt mândru de mine.
Te-am adus acasă întreagă.
M-aș fi înecat fără tine.
Nu, te-ai fi descurcat bine și singură.
Așa crezi?
Știi,
nu cunosc pe nimeni cu o poveste de viață ca a ta.
Nu ești doar puternică...
ești și superbă.
Trebuie să plec.
Bine.
Ne vedem mâine?
Pe mâine!
O voce lăuntrică îmi spunea că-l urmăream prea atent,
dar mereu mi s-a părut imposibil să nu-l privesc.
Acel fluture era și curajos, și naiv.
Sau, poate, doar necugetat și fără speranță.
I-am văzut de multe ori striviți de copiii de la Mormânt.
Poate nu era doar mânie și durere în el,
ci și lumină.
În adâncul sufletului, știam că Rigel nu e rău.
Nu puteam să-l abandonez.
Rigel!
- Ce s-a întâmplat? - Nu mă atinge!
Voiam să văd dacă ești bine.
De ce?
Era să uit.
E în firea ta.
Nu te poți abține.
Vrei să mă repari?
Parcă faci tot posibilul ca să mă faci să te urăsc.
Și reușesc?
Mă urăști?
Mă urăști, molie?
Vrei să te urăsc?
Da.
Exact asta vreau.
Nu-l uram pe Rigel. Voiam să-l înțeleg.
Poate, într-o zi, aveam să descopăr de ce se purta așa.
Dar de un lucru eram sigură. Fie că era sau nu făuritorul de lacrimi,
îmi făcea inima să bată ca nimeni altul.
Uite ce mi-a făcut fratele tău!
I-am cerut să înceteze, dar m-a lovit fără motiv.
Ce ai făcut?
Ar trebui să-l întrebi.
De ce?
Ce ți-am făcut eu vreodată ție?
Nu mă atinge!
Spune-mi de ce!
Pentru mine, tu ești făuritorul de lacrimi.
Rigel!
Rigel, ai febră.
Ce s-a întâmplat? Să mergem sus!
Să mergem sus! Ajută-mă!
Ajută-mă!
Mergem sus.
Dăm cuvântul reporterului nostru.
Traficul e blocat din cauza inundației.
Toate drumurile spre oraș sunt închise
și încă nu știm când traficul se va fluidiza.
Situația se îmbunătățește...
Îi sun pe copii.
...în nord, dar furtunile și ploile continuă...
Bine.
Ridică-ți brațele!
Întinde-te!
Zonele sudice sunt grav afectate...
Nu răspund.
...și ploaia...
Poate că s-au culcat.
Să mai încerc?
- Bună, Anna! - Bună, Nica!
E totul în regulă?
Da.
Suntem blocați în trafic din cauza furtunii.
Nu vă faceți griji!
Vocea îți sună ciudat. E totul în regulă?
Da. Rigel are febră. Unde țineți medicamentele?
În dulăpiorul din baie.
- Să-mi fac griji? - Nu. Mă descurc.
Ești sigură?
Da, e în regulă, Anna.
Așteaptă puțin!
O clipă!
Bine, le-am găsit.
- Bine. - Vorbim mai târziu?
Da, desigur. Te voi suna. Pa!
...vânt puternic, care bate dinspre nord, creând condiții de furtună.
Rigel are febră.
În următoarele ore se anunță rafale.
Trebuie să iei asta, Rigel.
Ajută-mă!
Deschide gura!
Rămâi!
Nu pleca! Te implor!
Dră Margaret!
- Da? - A sosit fata cea nouă.
Continuă să cânți!
Avem doar câteva reguli aici.
Ordine, respect și supunere.
Dă-mi colierul! Obiectele personale nu sunt permise.
- Dar e al mamei mele. - Ordine, respect și supunere.
N-ai vrea să încalci regulile chiar din prima zi. Rigel!
Ești bolnav?
Pleacă, molie!
De ce nu ești la masa ta?
Mă scuzați, dră Marg...
M-am dus să iau sarea.
Vino cu mine!
Nu! Vă rog!
Vă rog!
Ce ai făcut?
Chemați un doctor!
Ce ai făcut?
Chemați un doctor!
Te-am văzut. Te-ai tăiat intenționat.
Cine ar face o asemenea prostie?
Arată-mi ce ascunzi!
Pleacă!
Haide! Arată-mi!
Ăsta e colierul Nicăi.
Crede că l-ai aruncat.
- De ce e la tine? - Dacă-l vrei, păstrează-l!
O placi pe Nica. Te prefaci că nu e așa, dar o placi.
Să nu-i spui!
Nica e convinsă că o urăști.
Și așa trebuie să rămână.
Mă întorc în camera mea.
Nica!
Rigel.
- Cum se simte? - Mai bine. I-a scăzut febra.
Ce s-a întâmplat?
Nu știu.
Du-te și odihnește-te! De acum, ne ocupăm noi.
Ce a pățit la buză?
APEL DE LA LIONEL
În seara aia se întâmplase ceva. Știam amândoi asta,
dar iată-ne în aceeași situație
în care eram în copilărie,
despărțiți de o graniță imaginară, eu fiind fata de la Mormânt,
iar el, făuritorul de lacrimi.
Și relația cu Lionel se schimbase.
Ne vedeam la școală, dar n-am vorbit multe zile.
Bine că le aveam pe ele!
Era minunat să am prietene. Singura mea altă prietenă fusese Adeline.
Miki e bogată, dar nu vrea să afle nimeni.
O jenează asta. Ți se pare firesc?
- Salut! - Bună!
Am cerut să vi se facă mâncare. Duc calul și vin și eu.
- Bine. - O conduci înăuntru?
Sigur!
Înțelegi diferența?
Bacteria e un organism unicelular, iar virusul e un lanț de proteine.
Predă în locul lui Kirill! Explicațiile lui mă adorm.
Cred că am același efect asupra ei.
Merg la toaletă.
Bine.
N-ai văzut nimic.
Bine.
Nu poți spune nimănui.
Tu i-l pui, nu-i așa?
Trandafirul alb.
Trebuie să-i spui.
- Mi-e cea mai bună prietenă. Aș pierde-o. - Nu ai de unde să știi.
Ba știu.
E târziu! Trebuie să ne pregătim. De ce nu m-ați trezit?
Ce s-a întâmplat?
Nimic.
N-am vorbit de o lună. Mă eviți la școală. De ce nu-mi răspunzi la telefon?
Scuze, dar n-am putut. Ce cauți aici?
Te plac.
Spune-i fratelui tău să nu se bage!
Face parte din viața mea.
Cum adică?
Ce e între voi?
N-ai înțelege. N-ai trăit într-un orfelinat.
- Trebuie să plec. - Stai!
- Scuze! Îți iau alta! - Era ultima.
Era pentru Rigel. Azi e ziua lui.
Nu poți să-i iei altceva?
Nu.
Urăște cadourile.
E singurul lucru care i-ar fi plăcut.
Trebuie să plec.
Lionel nu înțelegea.
El vedea doar o bilă de sticlă.
Eu vedeam un mod de a-i aminti lui Rigel că putea străluci ca steaua numelui său.
Iată-te! Vino!
- Bună ziua! - Nu mi-ai spus că e așa de frumoasă.
Zi-mi cum ai reușit să le faci față acestor doi nebuni!
N-o să-i mai vrei ca părinți după ce-ți spun tot ce știu despre ei.
Sunt Dalma. Ea e fiica mea, Asia.
Cel care se îndoapă cu pâine e soțul meu.
- Anna mi-a povestit multe despre voi. - De ce ai fost
- ...la orfelinat până la 16 ani? - Asia!
Întreb fiindcă știe multe despre noi și aș vrea să știu și eu despre ea.
Rigel!
Bună tuturor!
Scuzați-mi întârzierea!
Ia loc și să mâncăm!
Cine vrea primul cârnat?
Răspunzi, te rog, Nica?
Desigur.
Adeline!
- Salut! - Cum de ai venit aici?
Am invitat-o eu.
- Cum ai reușit să scapi? - Am aproape 18 ani,
așa că m-au lăsat să plec să-mi caut de lucru.
Ieri m-a sunat Anna și, iată-mă!
Intrați, vă rog!
Mulțumesc!
Anna a spus că sora ta are succes cu băieții la școală. Ești mândru? Gelos?
Nu-mi pasă de viața amoroasă a Nicăi.
Știu că nu-ți plac zilele de naștere, dar aceasta e una diferită.
E începutul unui nou capitol pentru tine și Nica.
De mâine, veți fi oficial Milligani.
Îi adoptăm.
Glumiți? Ce? Doi la preț de unul?
Asia!
Vreți să-l înlocuiți pe Alan.
Nu l-ai pomenit de luni de zile.
Mi-l amintesc și dacă nu-l pomenesc.
Serios? Mie mi se pare că l-ai uitat.
Cum poți spune asta?
Cum puteți să faceți una ca asta?
Asia!
Durerea ta e ca o greutate care te trage în jos.
Încercăm să ne vedem de viață.
Adoptându-i pe ei?
Nu.
Făcând un bine unor copii care au nevoie de iubire.
Și eu am nevoie de iubire, dar Alan nu mai e.
N-o să-l mai văd. N-o să pot să-i spun cât de mult îl iubesc.
Scuzați-mă, dar nu accept asta.
Nu poate fi înlocuit.
Asia!
Nu știam că Asia ieșea cu fiul familiei Milligan.
Anna și Norman nu prea discută asta, dar mi-am dat seama.
Toată lumea are probleme.
Nu te lăsa antrenată de ale lor!
Văd că țin mult la tine.
Toată lumea are probleme, dar problemele diferă.
Locul meu nu e aici.
Despre ce vorbești?
Mereu ți-ai dorit o familie.
Ei nu mă cunosc cu adevărat.
Ei nu știu prin ce am trecut.
Ar trebui să le spui.
Nu vreau să creadă că sunt urâtă,
frântă și inutilă.
Nica,
nu ești urâtă, frântă sau inutilă. Amintește-ți că nu mai ești la Mormânt!
E imposibil.
Ba nu, nu e.
Lucrurile s-au schimbat.
De când a plecat Rigel, Margaret nu mai e la fel.
Stă în camera ei și uneori auzim țipete și obiecte spărgându-se.
Și?
- L-am văzut pe Peter zilele trecute. - Cum se simte?
E bine.
Are o familie fantastică, dar și lui îi este dificil.
Propune să depunem plângere contra lui Margaret.
- Nu. - Ba da.
- Nu! - Nica!
- Nu. - Mărturia ta e de importanță crucială.
Ai fost cea mai chinuită și ai suferit cel mai mult.
Avem nevoie de tine. Ajută-ne!
Nu sunt în stare s-o confrunt.
Ba da, ești.
Ești mai puternică decât crezi.
Dalma și George au plecat. Și-au luat rămas-bun. Îmi pare rău, Nica.
Plec și eu, dnă Milligan. Trebuie să mă întorc la orfelinat.
- Pa, Adeline! - Mulțumesc!
Pa!
N-ar fi trebuit să auzi asta.
- Asia parcă nu era ea. - Nu contează.
De ce nu-i spui că ai venit aici doar ca să fii cu ea?
Mereu și-a dorit o familie.
N-o să-i răpesc asta.
Rigel,
trebuie să-i spui că tu o țineai de mână.
Încă crede că eu o țineam.
Lupul nu are dreptul s-o țină de mână pe fetiță.
Du-te!
Pa, Rigel!
Pe curând!
Te iubesc.
Și eu.
Mi-e milă de Asia.
Nu-și dă seama unde se termină iubirea și începe durerea.
Trebuie să nu uite că sunt lucruri diferite.
Voiam să cânt cu el, cu degetele alergându-ne pe clape,
cu corpul meu lângă al lui.
Voiam să-i alung tristețea.
Voiam să-i șterg din minte trecutul și pe Margaret.
Voiam ca Rigel să nu se gândească la ea când cânta,
ci să fim doar noi
cu mâinile cântând împreună
și inimile împletite.
Am fi putut fi o melodie plină de imperfecțiuni,
de defecte și greșeli,
dar și de râsete, de mirare și de fericire.
Eu nu ți-am luat cadou.
Nu contează.
Ba da. Contează.
Pentru mine. Vreau să mă revanșez.
Ți-am spus. Nu contează.
Trebuie să fie ceva ce-ți dorești.
Orice.
Orice?
Dacă ți-aș cere să stai nemișcată?
Complet nemișcată.
Nu te mișca!
Te rog, nu pleca!
Te rog!
Ce cauți aici?
Știu că e târziu, dar nu pot să dorm.
Nu mi te pot scoate din cap.
Nu suport să stai în casă cu el
și nici că e mereu în preajma ta!
Chiar acum erai cu el, nu?
Îmbrăcată așa.
Ce ți-a cerut să-i dăruiești?
Urmează să deveniți frate și soră!
Dacă se află despre voi?
Te-ar mai vrea părinții tăi?
Pleacă!
Îmi pare rău.
Țin atât de mult la tine!
Rigel!
Pleacă!
Nu am ce căuta în basmul tău perfect.
Întoarce-te la el!
Nu mă duc nicăieri.
Vreau s-o fac cu tine.
Du-te înapoi în pat!
Continuă să te amăgești, crezând în basme!
Dar suntem frânți, zdrobiți.
Unele lucruri nu pot fi reparate, Nica.
Da, e adevărat.
Suntem frânți.
Nu suntem precum ceilalți.
Poate ne-am frânt în o mie de bucăți ca să ne potrivim mai bine.
Ți-ai dorit toată viața o familie
și o meriți.
Meriți să ai prieteni noi.
Meriți să ai un iubit normal.
Ești fericită aici.
Sunt fericită fiindcă tu ești aici.
Atunci, cum?
Cum ce?
Cum crezi că se va termina povestea?
Eu nu pot decât să te rănesc.
Nu conta prin ce trecuserăm.
Poate tocmai de aceea simțeam o asemenea atracție.
Doar noi știam adevărul.
El și cu mine, eterni și inseparabili.
El e steaua, iar eu cerul.
El e rana, iar eu bandajul.
- Ieși? - Da.
O să învăț cu Billie și Miki, apoi merg direct la dans.
- Dans? - La școală.
Minunat! Merge și Rigel?
Nu știu.
N-am prea vorbit în ultima vreme.
Am observat.
- Bună, dnă Milligan! - Bună, Billie!
Am plecat.
Distracție plăcută! Și nu întârzia!
Fiți liniștită! Nica e pe mâini bune.
- Pa! - Pa!
Da?
Nu mergi la dans?
Rigel, ce s-a întâmplat?
Te porți așa de la ziua ta încoace.
Anna...
trebuie să vorbim.
Nu e minunat?
Ba da.
Cum arăt?
Minunat!
- Era mai bine cu roșu? - Ce e cu tine azi?
Bine. O să vă spun. Sunteți gata?
Știu cine îmi dă trandafirii albi.
Phelps.
Poftim?
L-am văzut azi la magazin și l-am întrebat direct.
A zis: „Da, eu sunt.” Am știut mereu că de la el sunt.
Nu sunt de la el.
Niciodată nu te poți bucura pentru mine.
Billie, nu sunt de la el.
De ce spui asta?
- Sunt de la mine. - Poftim?
Eu îți ofer un trandafir alb în fiecare an.
De ce ai făcut-o? Fiindcă ți-era milă de mine?
Ca să-mi dai niște resturi? De ce naiba ai făcut-o?
Fiindcă te iubesc.
Am dat-o în bară.
Cum te simți?
Mai bine ca niciodată.
Miki e foarte supărată.
Nu vreau să vorbesc despre asta. În seara asta, vreau să beau până leșin.
Bună! Vrei să dansăm?
Du-te dracului!
Ce-i cu ea?
Salut!
Iartă-mă, Nica!
M-am purtat ca un idiot.
Cred că sunt îndrăgostit de tine.
Nu știu să gestionez asta.
Ce propui?
Hai să dansăm!
Să facem pace!
Sunt foarte amețită.
Nu sunt obișnuită cu asta.
Să mergem unde e liniște!
De ce m-ai adus aici?
Privește!
Îți place?
Da.
Hai, Lionel!
Mă simt mai bine. Să ne întoarcem!
Mai întâi vrei să vii,
acum vrei să pleci?
Te rog, Lionel!
Te rog, Lionel! Oprește-te!
Încetează!
Billie!
Unde e Nica?
Nu știu.
Acum un minut era aici, cu Lionel.
Stai așa! I-am văzut mergând pe acolo.
Lionel! Încetează!
Ajutor!
O să-ți dau drumul și tu o să fugi, da?
Te crezi personajul pozitiv?
Eroul?
Vrei să vezi cât de rău pot să fiu?
Voi pleca, dar nu s-a terminat!
Ești bine?
Ești sigură?
Știi care au fost ultimele cuvinte ale mamei?
„Lupul din poveste e prezentat ca malefic, dar nu e întotdeauna așa.”
Iar dacă tu ești lupul,
nu-mi pot imagina un basm fără tine în el.
Sunt ca o cărare de spini.
Nu m-am temut niciodată de răni.
Scârbelor!
O să le spun tuturor ce fel de relație aveți!
Te rog, Lionel!
Nu realizezi că ar trebui să te vadă doar ca pe o soră?
Vrei să fii cu el?
Proastă decizie!
Să plecăm de aici!
Te iubesc.
Nica?
Nica, mă auzi?
Salut!
Ești în spital. Ai avut un accident.
Mă duc după Anna și Norman.
Stai!
La Mormânt, când mă pedepsea Margaret,
nu tu mă țineai de mână, nu-i așa?
Ci Rigel.
Da, era Rigel,
dar nu voia să-ți spun.
De ce?
Pentru că el...
Bună!
Nica.
Ne-ai speriat de moarte.
Unde e Rigel?
- Mă duc să chem doctorul. - Bine.
Unde e?
Liniștește-te!
Îi fac mai multe analize.
Când vor ști în ce stare e, ne vor spune și nouă.
- Vreau să-l văd. - Ar trebui să stai întinsă.
- Bună ziua! - Bună ziua!
Ce s-a întâmplat?
Ați căzut de pe un pod înalt.
Corpul lui ți-a amortizat căderea, dar el e în comă.
În comă?
Din păcate, boala lui preexistentă a complicat lucrurile.
Boală preexistentă?
Are neurinoame în creier. Ele provoacă febră și dureri mari de cap.
Nu înțeleg de ce nu a fost operat până acum.
Vreau să-l văd.
Niciunul nu-l putem vedea.
Margaret nu ne lasă.
Margaret?
Nica,
Rigel a refuzat să fie adoptat.
E imposibil.
Ne-a spus asta foarte ferm. N-a vrut să rămână.
S-a întors în grija lui Margaret.
Poftim!
Ți-a lăsat asta în camera ta.
Duceți-mă la el!
Vă implor.
Știam că-l vei distruge mai devreme sau mai târziu.
Nu trebuia să las pe nimeni să mi-l ia.
E vina ta că Rigel e în comă.
Mă vei lăsa să-l văd.
Nu, Nica.
Ba nu. Nici acum, nici altădată.
Vă rog!
Ți-am mai spus.
Plânsul nu va aduce înapoi ce ai pierdut.
Acum, plecați!
Voia să mă țină departe de Rigel,
dar m-am întors zi de zi, ca să fiu aproape de el.
Și n-am mers singură.
Mi s-au alăturat prieteni vechi și noi,
iar eu n-am renunțat.
Dar trecutul încă mă bântuia, iar el părea tot mai departe.
Exista o singură cale ca să fim amândoi liberi.
Chem primul nostru martor, pe dl Peter Corrin.
Dle Corrin,
ați fost agresat fizic sau emoțional
în timpul petrecut la orfelinatul Sunnycreek?
Nu.
În declarația dvs. din 20 februarie anul acesta,
ați spus: „Pedepsele corporale erau la ordinea de zi.
Eu însumi am fost bătut de mai multe ori și adesea lăsat să flămânzesc.”
Vă amintiți de declarația asta?
Am greșit.
Dle Corrin, știți că mărturia falsă e o infracțiune?
Obiectez!
Îl intimidează pe martor, care e minor.
Se admite.
Bună!
Cum se simte?
E bine.
Anna și Norman mi-au spus că a început procesul.
Cum decurge?
Nu e deloc ușor.
Vreau să-mi cer scuze pentru modul în care m-am purtat.
Te înțeleg.
Serios?
Știu cum e să pierzi
o mare iubire.
Dră Milligan.
Ați fost adoptată acum patru luni.
Dvs. și încă un băiat, dacă nu mă înșel.
- Da. Rigel Wilde. - Din câte înțeleg,
a decis să refuze adopția și să se întoarcă la orfelinat.
Obiectez, dle judecător! Irelevant.
Dacă-mi permiteți să continui, veți vedea că e relevant.
Puteți continua.
- Martora va răspunde. - Nu e din motivul pe care-l credeți.
Răspundeți la întrebare!
Rigel Wilde a refuzat adopția?
Da.
Deci, un băiat care și-a găsit o familie care-l iubea
a decis brusc să se întoarcă într-un loc unde era abuzat în mod regulat?
Nu e așa. Pe el nu-l bătea.
Nu înțeleg.
Pe el nu-l bătea.
- Dar pe ceilalți, da? - Da.
De ce nu-l bătea?
Era ca un fiu pentru ea.
Ești îndrăgostită de Rigel Wilde?
Obiectez!
Se respinge.
Răspundeți!
Da.
Deci era să fii adoptată împreună cu un băiat de care ești îndrăgostită,
care a decis să se întoarcă la cea pe care o consideră ca pe o mamă.
O urăște.
Serios?
Cred că tu o urăști cu adevărat pe Margaret Stoker,
care e judecată doar din cauza unei vendete personale.
Obiectez, dle judecător! Îmi intimidează martora.
Mi-a insultat clienta.
Nu mă simt bine.
E abia începutul. Nu te poți da bătută acum.
Nu o vom putea opri. Ai văzut cum m-a tratat.
Trebuie să avem încredere, Nica.
Te simți în stare să te întorci?
Da.
Vino aici!
Sunteți bine, dră?
Sigur doriți să continuați?
Dacă nu, putem suspenda până mâine.
Nu! Sunt bine.
Atunci, continuați!
Îi spuneam orfelinatului „Mormântul”.
Și nu din cauza pereților cojiți sau a subsolurilor umede
în care eram închiși în fiecare zi.
Îi spuneam așa fiindcă era ca un mormânt al sufletului.
Nu am rămas cu sechele fizice în urma abuzurilor ei.
Dar abia acum realizez
că nu sunt aici doar ca să denunț
răul comis împotriva mea,
a Adelinei,
a lui Peter
și a celorlalți copii,
dar și răul care i-a fost făcut lui Rigel Wilde.
Rigel, cel pe care Margaret îl iubea ca pe un fiu...
a fost obligat zi de zi să privească cum eram torturați,
fără să poată să facă nimic.
Margaret l-a convins că e un monstru.
L-a convins că e lupul dintr-un basm.
Și, dacă te iubește răul întrupat,
cum ai putea
să te lași iubit sau să dai iubire?
Rigel e în comă acum.
Dar, știu că, pentru prima dată, trăiește cu adevărat...
fiindcă știe ce e iubirea
și știe că e iubit.
Nu-mi pasă dacă mă credeți sau nu.
Înțeleg de ce unii s-au temut să depună mărturie sau să spună adevărul.
Probabil că sufletele lor sunt în continuare captive în Mormânt...
în acele subsoluri unde lumina nu pătrunde...
neștiind că nu trebuie să le fie frică
să primească iubire
sau să o dăruiască.
Trebuie doar să aibă mult curaj.
Rigel!
Am câștigat.
Margaret nu ne mai poate face rău.
Uite cum mă faci să plâng!
Ești făuritorul meu de lacrimi.
Fiecare dintre noi are unul.
Cineva care ne poate face să plângem,
să ne sfâșie inimile sau să ne facă fericiți
cu o singură privire.
Te iubesc.
Te iubesc mai mult decât orice.
Nica.
Rigel.
Era băiatul care m-a văzut pentru prima dată
la intrarea în Mormânt.
Aceea era mâna care găsise curajul să o țină pe a mea în beci.
Iar aceea era inima pe care n-a avut curajul să mi-o dea,
dar care, în fiecare mod posibil, îmi striga numele.
Chiar dacă povestea noastră nu putea fi un basm adevărat
și aveam să rămânem mereu doar doi copii care s-au întâlnit la orfelinat,
puteam, totuși, să fim fericiți.
Nu mai eram singură.
Îmi găsisem o familie,
oameni care m-au învățat despre prietenie,
și alții care s-au reîmprietenit,
m-au ascultat și m-au înțeles.
Am descoperit că sentimentele au multe nuanțe
și cât e de greu să lași pe cineva să te accepte așa cum ești.
În cele din urmă, am realizat că cel mai frumos basm
există în inimile noastre.
FĂURITORUL DE LACRIMI
Subtitrarea: Oana-Meda Pop