Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
BASERAD PÅ ROMANEN AV ERIN DOOM
PUBLICERAD I ITALIEN AV ADRIANO SALANI EDITORE
Mamma, var gör det ont?
Här.
Så. Nu är det bra.
Bra gjort, Nica. "Lite ömhet..."
Lite ömhet botar alla sår.
- En varg! - Han är vacker.
Nej, det är han inte. Vargar är läskiga.
Bara för att det är så de ofta framställs i sagorna.
De är inte alltid onda.
Jag ser den inte. Var är vargen?
Se upp! En lastbil!
- Se upp! - Nej!
OLYCKSMAKAREN
Vi berättade många historier på Kryptan.
Framviskade historier och godnattsagor.
Legender som lågt berättades i skenet av levande ljus.
Den mest kända var sagan om olycksmakaren.
Den handlade om en värld där ingen kunde gråta.
Och folk levde som tomma skal,
utan känslor.
Gömd från världen, insvept i enslighet, fanns en ensam olycksmakare.
Höljd i mörker, blek och krokig,
kunde han, med ögon klara som glas, skapa tårar av kristall.
Folk sökte upp honom och bad honom gråta
för att få uppleva någon form av känslor.
Olycksmakaren placerade sina tårar i deras ögon.
Så folket grät
i ilska, förtvivlan, smärta och ångest,
uppfyllda av brinnande passion, bitter besvikelse och tårar.
Jag trodde aldrig att en sån värld kunde existera.
Eller att jag skulle sakna mina föräldrar så mycket.
Men, framför allt,
trodde jag aldrig att jag skulle få genomleva den historien själv.
Du måste vara Nica.
Det är namnet på en fjäril.
Konstigt att döpa ett barn efter en insekt som bara lever några dagar.
Vi har få regler här.
Ordning, respekt och lydnad.
Följ dem så klarar du dig. Ta hennes resväska.
Här delar vi på allt.
Ge mig halsbandet. Personliga saker är förbjudna.
- Men det är min mammas. - Ordning, respekt och lydnad.
Man vill inte bryta mot reglerna första dagen. Rigel?
För mig var det inte bara en saga.
På Kryptan
skulle jag träffa olycksmakaren.
Att gråta ger dig inte tillbaka det du förlorat.
Adeline, visa henne till rummet.
Sätt fart.
Barn, gå in.
Det här var Julias säng. Hon adopterades igår.
Har du varit här länge?
Jag är för blek.
Miss Margaret säger att jag ser sjuk ut.
Kan vi vara bästa vänner?
Nica, de är här.
- Jag hälsar på dig. Jag lovar. - Absolut inte.
Gå och se dig aldrig om.
Jag hade inte överlevt utan dig.
Han är din nu.
Kryptan var som ett fängelse.
I åratal ägnade jag hela dagarna åt att önska att nån skulle ta mig därifrån.
Att de skulle möta min blick och välja mig framför alla andra barn.
Att de skulle vilja ha mig, trots att jag inte var speciell.
Men ingen valde mig.
Ingen ville ha mig eller såg mig.
Jag har alltid varit osynlig.
Är du redo?
Ja.
Jag är också lite rädd.
Ska jag bära ner dina saker?
Jag har bara det här.
Vi ser gärna att barnen delar på allt.
Har du skadat dig?
Hon har för vana att ta hand om djur. Fingrarna är alltid såriga.
Jaha, Nica.
Ta vara på allt du har lärt dig här.
Ordning, respekt och lydnad.
Kom ihåg att det här en prövotid.
Vårdnaden kan återkallas.
Om du är besvärlig hämtar vi dig och avbryter adoptionen.
Det går säkert bra.
Vad bra.
Ska vi gå, då?
De där händerna.
De släta, vita händerna som glider sensuellt längs tangenterna.
Här är Kryptans stora stolthet.
Underbarnet.
Barnet alla ville ha.
Artig och respektfull mot alla utom mig.
Vem är det?
Rigel.
Jag har visat er pojkens mapp. Är ni verkligen säkra?
Huset är stort och Nica kommer att känna sig lugnare.
Men det är svårt nog att ta hand om en tonåring, än mindre två.
Dessutom är Rigel en besvärlig pojke och bara vi vet hur han ska hanteras.
Ingen fara, miss Margaret. Vi vet vad vi gör.
Det är väl därför prövotiden finns?
Då så.
Tack.
Jag hade alltid längtat efter en familj,
ett hem,
ett liv utanför Kryptan.
Nu när det äntligen hände
kunde jag knappt tro att han satt där bredvid mig.
Rigel var den sista människan i världen jag ville ha där.
Ändå kunde jag inte hata honom.
En del av mig hade blivit så van vid honom
att jag inte längre kunde vara kylig mot honom.
Kom in.
Då så.
Det är ingen herrgård, men vi saknar inget.
- Anna är väldigt prydlig av sig. - Det kan man inte säga om dig.
Spelar ni piano?
Vår son spelade.
Jag visar dig rummet.
- Norman, tar du hand om Rigel? - Visst.
Ska vi gå?
En vän hjälpte till med det.
Jag hoppas du gillar det.
Jag har inte haft ett eget rum på länge.
Du kanske inte spelar sånt.
Om det känns okej kan du ha den här i skolan imorgon.
Jag tror den passar. Den tillhörde...
Vi köper en ny sen.
Det behövs inte. Den passar säkert bra.
Här är uniformen till imorgon.
Och detta är Klaus.
Han är lite av en ensamvarg.
Men han kan vara tillgiven när han vill.
Får jag komma in?
Rigel, nu när vi är...
Nu när vi är vad?
Nu när vi är här tillsammans
vill jag att allt ska gå bra med Anna och Norman.
Med adoptionen.
Om du vill att det ska gå bra, håll dig borta från mig.
Och kom aldrig in i mitt rum. Inte nu, aldrig nånsin.
Är det ett hot?
Det är ett råd...
...malen.
Det är mitt växthus där ute.
Jag odlar och säljer blommor och växter.
- Jobbar du också med blommor, Norman? - Nej, jag är skadedjursbekämpare.
Skalbaggar, myror, kackerlackor, möss.
Men bara djur som redan är döda eller väldigt farliga.
Kom ni två överens på barnhemmet?
Vi växte upp tillsammans.
Vi var som syskon.
Ja, vi känner varandra väl. Vi är som syskon.
Jag måste gå på toa.
Naturligtvis.
"Rigel" är namnet på en stjärna, eller hur?
Dina föräldrar gillade visst astronomi.
Miss Margaret gav mig namnet. Jag kände inte...
...mina föräldrar.
Ursäkta, jag behöver också gå.
Jag kunde fortfarande känna hans fingrar, som om de brännmärkt mig.
Hans vådliga charm var överväldigande. Han var överväldigande.
Du borde inte ha gått iväg.
Våra framtida föräldrar är oroliga.
Det är visst en lek för dig?
Bara en lek.
Du ville det här, malen.
Håll dig borta från mig.
Tänk om Anna och Norman såg hur mycket du hatar mig?
Att allt inte är så perfekt ändå?
De kanske ändrar sig.
En dag ser de ditt rätta jag.
Varför? Vem är jag?
Du är olycksmakaren.
Har du gråtit?
Nej.
Ljug inte. Då för olycksmakaren bort dig.
Tror du att han finns på riktigt?
- Vem? - Olycksmakaren.
Jag vet inte.
Kanske säger de så för att de inte vill att vi ska känna nåt.
Vi ska aldrig bli sådana.
- Peter! - Rigel är sjuk igen. Kom fort!
- Va? - Hörde du?
Gå och lägg er! Nu!
Allt är bra.
Klockan är mycket!
Förstår ni hur man kommer hem?
- Det är lätt. - Över järnbron, bara.
Okej. Oroa dig inte.
- Hej då. - Vi ses ikväll.
Du borde vara mer försiktig, malen.
Första dan-foto.
Jag är Billie från välkomstkommittén. Här tar vi sånt på allvar.
Följ med mig.
- Är Nica en förkortning för Nikita? - Nej, det är bara Nica.
Alla är överväldigade första dagen. Du skulle ha sett mig. Här.
Jag älskar att fota ansikten. Jag har kort på alla elever.
Ett par på Phelps, faktiskt.
Men inga av min bästa vän.
Miki är omöjlig att fotografera. Hon hatar foton.
Jag presenterar er.
Miki? Det här är den nya tjejen.
Hej.
Ingen fara. Hon är rar egentligen.
Jag får den nya tjejen i säng på en vecka.
- God morgon, Nica. Välkommen. - God morgon.
Jag är mr Kirill.
Dina NO-betyg är utmärkta. Bravo.
- Hörde ni? - Ingen rör sig.
De slåss!
- Sluta! - Rigel!
Stopp! Sluta!
Phelps! Upp med dig!
- Vill du bli avstängd igen? - Han började, sir. Jag svär.
- Vill du förklara för rektorn? - Nej.
Är du Rigel Wilde?
Behöver du vård?
Gå till lektionen då. Sätt fart.
Nästa gång får du kvarsittning.
Vad glor ni på? Gå till lektionen. Sätt fart!
Är det där din bror?
Han är inte min bror.
Det stämmer bra.
Det var på tiden att nån lärde Phelps en läxa.
Ja?
- Pluggar du fortfarande? - Jag antecknar.
Vet du varför Rigel inte ville äta middag med oss?
Har han problem i skolan?
Nej, han är bara trött.
- Så fint. Vem tog det? - Billie, från välkomstkommittén.
Har du redan vänner? Så du gillar det?
Lärarna är också jättetrevliga.
Du ska få plugga.
- Lägg dig i tid. - God natt.
God natt.
Anna?
Ja?
Tack.
Tack själv.
Är allt okej?
Ja, allt är bra.
Ska du bara stirra på mig?
Varför?
Varför följde du med hit?
Tror du att det var mitt beslut?
Alla ville alltid ha dig,
men du lät aldrig nån adoptera dig.
Vad förändrades?
Du borde gå.
Linda den här runt isen.
Rör mig inte.
Aldrig nånsin.
Annars vadå?
Annars...
Annars kan jag inte hejda mig.
Jag hade alltid trott på sagor.
Jag hade alltid hoppats hamna i en.
Men nu när jag gjort det var det fel sorts saga.
God morgon.
Sov du gott?
Ja.
Efter skolan kan vi köpa kläder om du vill.
Okej.
Kan du ta de här till Rigel? Tack.
Vilken del av "gå inte in i mitt rum" förstår du inte?
Anna bad mig.
Jag är bara snäll. Varför förstår du inte?
Du tycker att jag är olycksmakaren.
Vargen i sagan.
Säg mig...
Hur kan någon som visar godhet mot en person de föraktar
vara annat än en hycklare?
Titta på dig.
Du darrar ju.
Till och med min röst skrämmer dig.
Jag vet inte vad du vill. Jag vet helt enkelt inte.
Vet du varför sagor slutar med "för evigt"?
Så att vi minns att vissa saker aldrig förändras.
Men de har förändrats. Vi är inte på Kryptan längre.
Du håller fast vid det lyckliga slutet.
Är du modig nog att föreställa dig en saga utan en varg?
Du heter väl Nica?
Som fjärilen.
Var du nyfiken på mitt namn?
Jag var nyfiken på dig.
- Rör dig inte. - Vad är det?
Stå still.
- Äckligt. - Nej, hon är blyg.
Hon gömde sig. Skalet är hennes hem.
Men går det sönder kan det döda henne.
Det som skyddar henne...
...kan bli det som sårar henne mest.
Tack för att du räddade mig.
Jag räddade henne från dig.
- Trevligt att träffas, jag är... - Jobbig.
Är ni ihop?
Nej.
Där är du. Kom, vi ska ha prov.
Ledsen, Lionel. Jag måste kolla upp nåt.
Jag är så nervös.
- Där är det. De har otroliga kläder. - Anna, det är inte nödvändigt.
Kom igen.
Visst är den vacker?
Jo.
Vi går in.
Anna, vi har redan köpt så mycket.
- Hej. - Hej.
- Vi vill prova klänningen. - Visst.
Tack.
Anna.
Du är jättefin.
Verkligen?
Ja. Du är vacker, Nica.
Var inte rädd för att visa det.
Vänta, den behöver ett skärp.
Anna?
Här. Det kommer att se bra ut.
Nica?
Nica? Vad är det?
Nica?
Nica, ta ett djupt andetag.
Norman!
- Nica. - Nica?
- Vad är det? - Nica?
Margaret visste allt om oss.
Hör du mig?
Hon kände till våra fasor och begär.
Hon kände till min kärlek till djur och min rädsla för mörkret.
Hon kände till Peters rädsla för höga ljud och att Adeline älskade långt hår.
Hon visste vilka drömmar vi höll fast vid för att överleva Kryptan,
och hon krossade dem.
Hon krossade all sorts kärlek, förutom kärleken hon gav Rigel.
Nej!
Gå!
Hon trasade sönder nåt inom oss.
Nåt som, istället för att växa, förblev litet för alltid.
Bräckligt,
barnsligt och trasigt.
Nej!
Varje gång jag var där i mörkret skulle jag ha skrikit mig hes
om det inte varit för fotstegen som tassade fram till sängen
och de varma fingrarna som höll min hand.
Då försvann smärtan och hjärtat slutade bulta så hårt.
Allt som fanns var beröringen, den där enda trösten, alltid.
Adeline.
Nå?
Svara mig.
Jag har inte varit duktig.
Du har varit en olydig flicka och du förtjänar att straffas.
Vem vill ha en flicka som du?
Jag ska sköta mig.
Och dra ner ärmarna.
Välkomna. Stig på.
När det förflutna blev för mycket tänkte jag på Anna.
Jag kunde inte berätta vad som hänt mig, men hon stöttade mig.
Och jag behövde inte vara rädd. Jag var långt borta, trygg och fri.
Jag kunde bli lycklig.
- Hej då. - Hej då.
- Nu går vi. - Okej.
- Du är vaken. Hur mår du? - Bättre, tack.
Du har sovit mycket. Du behövde det. Du har haft några jobbiga dagar.
Ja, ett par.
Klaus sov i din säng hela natten.
- Jaså? - Ja. Han kände väl att du mådde dåligt.
Jag mår bättre nu.
- Jag tänkte faktiskt gå till skolan. - Okej.
Har du skadat dig?
Rosorna. Alla tar bort taggarna, men jag låter dem vara.
De påminner mig om att vackra saker kan orsaka smärta.
Får jag?
Nica, om nåt var fel skulle du väl berätta det?
Ja.
- Varför är det så få rosor idag? - De har köpts till trädgårdsdagen.
Trädgårdsdagen?
Ja.
- Vet du inte vad det är? - Nej.
Eleverna ger en ros till vem de vill, anonymt.
Det finns många färger med olika betydelser.
Dagen innan lämnar man skåpet öppet. Jag öppnade ditt.
Det roliga är att gissa vem rosen kommer ifrån.
Så spännande.
Riktigt rafflande.
Hon hånar det, men hennes skåp är alltid fullt. Ser du?
- Ge mig dem. Du låter dem bara dö. - Varsågod.
Vet du vem de är från?
En psykologistudent som är kär i henne. Nu öppnar vi mitt.
Jag kan inte. Öppna.
Okej.
Nej, jag gör det. Jag måste göra det. Snälla, finns där inne.
Ja!
Det är alltid han.
Vem då?
Jag vet inte, det är det roliga. Jag får alltid en. Han är nog blyg.
Det gör mig galen.
Okej, Nica. Din tur. Öppna skåpet.
- Det finns inget där. - Man vet aldrig.
- Jag har aldrig sett en svart ros. - Den är vacker.
Den symboliserar en besatt, plågad kärlek där inget är rätt.
Vet du vem den är ifrån?
Jag måste gå.
Tror du att du slipper oskadd ur vargens lya?
Gav du mig den här?
Jag? Skulle jag ge dig en ros?
Ge hit den! Den är min!
Nica?
Det är en pojke här.
Trädgårdsdagen var visst lyckad?
Norman och jag har en affärsmiddag ikväll.
- Ska jag laga nåt åt er? - Det behövs inte, tack.
Gå nu.
Låt honom inte vänta. Han är söt.
- Hej. - Hej.
Du glömde den här i skolan. Din adress står på den, så...
Tack.
Ska vi köpa glass?
Ja.
Okej. Då går vi.
Hur gammal var du?
Åtta.
Du var så ung.
Vad jobbade de med?
De var biologer.
Istället för godnattsagor berättade de hur celler fungerade.
Det är därför du är så bra på NO.
Du kanske blir nån som förändrar världen.
- Ge mig den. Jag kastar den. - Jag kanske behöver den.
För vad?
För att spjäla en fågelunges vingar.
Och...
Lagar du brustna hjärtan med?
Hjärtat är mer komplicerat.
Vi kanske borde gå.
Okej.
Försiktigt. Här.
Nej, här borta. Se upp. Akta!
Vi klarade det.
Går det bra?
Jag är stolt.
- Jag fick hem dig helskinnad. - Jag hade drunknat utan dig.
Nej, du hade klarat dig bra själv.
Tror du det?
Vet du,
jag har aldrig träffat nån som levt ett liv som ditt.
Du är inte bara stark.
Du är vacker.
Jag måste gå.
Okej.
Ses vi imorgon?
Vi ses i morgon.
En röst inom mig sa att jag stirrade för mycket,
men jag hade aldrig kunnat låta bli.
Fjärilen var både modig och naiv.
Eller kanske bara dåraktig och hopplös.
Jag hade sett barnen på Kryptan krossa dem många gånger.
Det kanske fanns mer än ilska och smärta.
Det fanns kanske nåt gott i honom.
Innerst inne visste jag att Rigel inte var ond.
Jag kunde inte ge upp hoppet.
Rigel.
- Rigel, vad är det? - Rör mig inte!
Jag ville se om du var okej.
Varför?
Just det.
Du är sån.
Du kan inte hjälpa det.
Du vill fixa mig.
Det är som att du gör allt för att jag ska hata dig.
Gör du det, då?
Hatar du mig?
Hatar du mig, malen?
Vill du det?
Ja.
Det gör jag.
Jag hatade inte Rigel. Jag ville förstå honom.
En dag skulle jag kanske få veta varför han betedde sig så där.
Men det fanns en sak jag var helt säker på.
Olycksmakare eller inte, ingen fick mitt hjärta att slå lika fort.
Titta vad din bror gjorde.
Jag bad honom sluta, men han slog mig utan anledning.
Vad har du gjort?
Du borde fråga honom.
Varför?
Vad har jag gjort dig?
Rör mig inte.
Varför då?
Du är min olycksmakare.
Rigel.
Du är brännhet.
Vad är det? Vi går upp.
Nu går vi upp. Hjälp till.
Hjälp till nu.
Övervåningen.
Och nu över till vår reporter.
Trafiken står stilla på grund av översvämningen.
Alla vägar in till stan är avstängda.
Vi vet fortfarande inte när trafiken kan flyta på igen.
Det blir bättre...
Jag ringer barnen.
...norrut, men stormar och regn fortsätter...
Ja.
Upp med armarna.
Lägg dig.
Södra delen är hårdast drabbad...
De svarar inte.
...och regnet...
De kanske sover.
Ska jag prova igen?
- Hej, Anna. - Hej, Nica.
- Är allt okej? - Ja.
Vi är fast i trafiken på grund av stormen.
Ingen fara.
Du låter konstig. Är allt som det ska?
Rigel har bara lite feber.
- Var finns medicinen? - I badrumsskåpet.
- Bör vi oroa oss? - Jag klarar det.
- Är du säker? - Ja, det går bra. Vänta lite.
Ett ögonblick.
Okej, jag hittade dem.
- Så bra. - Kan vi höras sen?
Ja, jag ringer dig. Hej då.
...och hårda vindar.
Nordanvinden skapar stormig väderlek.
Rigel har feber.
Starka vindbyar väntas de närmaste timmarna.
Du måste ta de här, Rigel.
Hjälp till.
Öppna munnen.
Stanna.
Gå inte, snälla du.
Miss Margaret?
- Ja? - Den nya flickan är här.
Fortsätt spela.
Vi har få regler här.
Ordning, respekt och lydnad.
Ge mig halsbandet. Personliga saker är förbjudna.
Men det är min mammas.
Ordning, respekt och lydnad.
Man vill inte bryta mot reglerna första dagen. Rigel?
Är du sjuk?
Försvinn, malen.
Varför är du inte på din plats?
Förlåt, miss Marg...
Jag hämtade salt.
Följ med mig.
Nej, snälla!
Snälla!
Vad har du gjort?
Ring doktorn!
Vad har du gjort?
Ring doktorn!
Jag såg dig. Du skar dig med flit.
Varför skulle jag göra nåt så dumt?
Visa mig vad du döljer.
- Gå härifrån. - Visa mig.
Det här är Nicas halsband. Hon tror att du slängde det.
- Varför har du det? - Behåll det om du vill.
Du gillar Nica. Du låtsas inte om det, men du gillar henne.
- Säg inget. - Nica tror att du hatar henne.
Det måste förbli så.
Jag borde gå till mitt rum.
Nica?
Rigel.
- Hur mår han? - Bättre. Febern har gått ner.
Vad har hänt?
Jag vet inte.
Vila lite. Vi tar över nu.
Vad hände med läppen?
INKOMMANDE SAMTAL
Något hände den kvällen. Det visste vi båda två.
Men nu var allt detsamma igen, precis som när vi var barn.
Åtskilda av den där muren där jag var flickan från Kryptan,
och han var olycksmakaren.
Relationen med Lionel förändrades.
Vi såg varann, men pratade inte på flera dagar.
Som tur var hade jag de här två. Att ha vänner var underbart.
Jag hade bara haft Adeline förut.
Wow.
Miki är rik, men döljer det.
Hon skäms över det. Låter det normalt?
- Hej. - Hej.
Jag har ordnat mat. Jag ska bara ställa in hästen.
- Okej. - Visar du henne in?
Visst.
Förstår du skillnaden?
Bakterier är en encellig organism. Ett virus är en kedja av proteiner.
Du borde ta över lektionerna. Kirill får mig att somna.
Jag har visst samma inverkan på henne.
- Jag går på toa. - Okej.
Du såg inget.
Okej.
Berätta inte för nån.
Det är du, eller hur?
Den vita rosen?
Du måste berätta det.
Då förlorar jag min bästa vän.
Det vet du inte.
Jo.
Det är sent! Vi måste göra oss klara. Varför lät ni mig sova?
Vad är det?
Ingenting.
Vi har inte pratat på en månad. Varför svarar du inte när jag ringer?
Ledsen, jag kunde inte. Vad gör du här?
Jag gillar dig.
Be din bror att sluta lägga sig i.
Han är en del av mitt liv.
Vad menar du?
Vad pågår mellan er?
Du skulle inte förstå. Du var inte föräldralös.
- Jag måste gå. - Vänta.
- Förlåt. Jag köper en ny. - Det var den sista.
Den var till Rigel. Han fyller år.
Kan du inte ge honom nåt annat?
Nej.
Han hatar presenter.
Den här var det enda han hade gillat.
Jag måste gå.
Lionel förstod inte.
Han såg bara en kristallkula. Men jag trodde att den kunde påminna Rigel
om att han kunde lysa som stjärnan han uppkallats efter.
Raring, där är du ju. Kom.
Hej.
Du sa inte att hon var så söt.
Berätta hur du orkar med de här galningarna.
Du vill nog inte ha dem som föräldrar när jag har berättat allt jag vet.
Jag är Dalma. Min dotter, Asia.
Killen som proppar i sig bröd är min man.
Anna har berättat mycket om er.
- Varför var du på barnhem tills du var 16? - Asia!
Eftersom hon vet så mycket om oss vill jag veta nåt om henne.
Rigel.
Hej, allihop.
Förlåt att jag är sen.
Sätt dig, så äter vi.
Vem vill ha den första korven?
Kan du öppna, Nica?
Självklart.
Adeline.
- Hej. - Vad gör du här?
Jag bjöd in henne.
Hur lyckades du fly?
Jag är nästan 18,
så de lät mig åka för att söka jobb i stan.
Igår ringde Anna och här är jag.
- Varsågod och stig på. - Tack.
Din syster är visst populär. Är du stolt eller svartsjuk?
Jag struntar i Nicas kärleksliv.
Jag vet att du inte gillar födelsedagar, men den här är annorlunda.
Den är början på ett nytt kapitel för er två.
Från och med imorgon hör ni till familjen.
Vi adopterar dem.
Skämtar du? Två för samma pris som en?
Asia!
Ni försöker ersätta Alan.
Du har inte nämnt honom på månader.
Jag minns honom ändå.
Jaså? För du verkar ha glömt honom.
Hur kan du säga så?
- Hur kan ni göra så här? - Asia.
Din smärta är som en tyngd som drar ner dig.
Vi försöker bara gå vidare.
- Genom att adoptera dem? - Nej.
Vi gör nåt bra för två barn som behöver kärlek.
Jag behöver också kärlek, men Alan är borta.
Jag får aldrig se honom igen eller säga att jag älskar honom.
Jag kan inte acceptera det här.
Ingen tar hans plats.
Asia.
Jag visste inte att Asia dejtade Milligans son.
Jag hade listat ut det, även om de inte pratar så mycket om det.
Vi har alla våra problem.
Fastna inte i deras.
De bryr sig om dig.
Alla har problem, men de är olika.
Jag passar inte in.
Vad pratar du om?
Du har alltid velat ha en familj.
De vet inte vem jag är.
De vet inte vad vi gick igenom.
Du borde nog berätta.
Jag vill inte att de ska tycka att jag är ful, trasig och värdelös.
Nica,
du är inte ful, trasig eller värdelös.
Lägg Kryptan bakom dig.
Det är omöjligt.
Nej, det är inte omöjligt.
Saker har förändrats.
Sedan Rigel åkte har Margaret inte varit sig lik.
Hon stannar på sitt rum.
Ibland hörs skrik och saker som går sönder.
Så?
Jag träffade Peter häromdagen.
Hur mår han?
Bra.
Hans familj är toppen,
men han har det också svårt.
Han tycker att vi ska anmäla Margaret.
- Nej. - Jo.
- Nej. - Nica.
- Nej. - Ditt vittnesmål är avgörande.
Du led mest. Det var dig hon behandlade värst.
Vi behöver dig. Hjälp oss.
Jag kan inte konfrontera henne.
Jo, det kan du. Du är starkare än du tror.
Dalma och George gick precis. De hälsade.
Jag är ledsen, Nica.
Jag borde också gå, mrs Milligan. Jag måste tillbaka till barnhemmet.
- Hej då, Adeline. - Tack.
Hej då.
Du borde ha sluppit höra det där.
- Asia var inte sig själv. - Ingen fara.
Varför säger du inte att du kom hit för hennes skull?
Hon önskar sig en familj.
Jag tar inte den ifrån henne.
Rigel,
berätta att det var du som höll hennes hand.
Hon tror att det var jag.
Vargen har inte rätt att hålla flickans hand.
Gå nu.
Hej då, Rigel. Vi ses snart.
Älskar dig.
Detsamma.
Jag tycker synd om Asia.
Hon vet inte var kärleken slutar och smärtan börjar.
Hon måste minnas att de skiljer sig åt.
Jag ville spela med honom, låta fingrarna jaga hans,
snudda vid honom.
Jag ville sudda ut hans sorg.
Jag ville sudda ut Margaret och det förflutna.
Jag ville inte att Rigel skulle tänka på henne när han spelade.
Bara på oss.
Med händerna ihop
och sammanflätade hjärtan.
Vi kunde ha varit en melodi full av brister,
skavanker och misstag,
men också av skratt, förundran och lycka.
Jag gav dig ingen present.
- Det spelar ingen roll. - Jo.
För mig. Jag vill gottgöra dig.
Det gör inget, sa jag.
Det måste finnas nåt du vill ha.
Vad som helst.
Vad som helst?
Och om jag ber dig att vara stilla?
Helt stilla.
Rör dig inte.
Gå ingenstans.
Snälla du.
Vad gör du här?
Det är sent, men jag kan inte sova.
Jag tänker bara på dig.
Jag avskyr att ni bor ihop.
Jag avskyr att han alltid är nära.
Du var väl med honom nu?
Klädd så där?
Vilken slags gåva bad han om?
Ni ska bli syskon.
Tänk om folk får veta?
- Vill era föräldrar ha er då? - Gå härifrån!
Förlåt.
Jag gillar dig verkligen.
Rigel?
Gå härifrån.
Jag hör inte hemma i din saga.
Gå till honom.
Jag går ingenstans.
Jag vill vara med dig.
Gå och lägg dig.
Fortsätt lura dig själv och tro på sagor.
Men vi är trasiga, skadade.
Vissa saker kan inte fixas, Nica.
Det stämmer.
Vi är trasiga.
Vi är inte som de andra.
Vi kanske gick i tusen bitar för att passa ihop bättre.
Du har velat ha en familj hela livet, och du förtjänar det.
Du förtjänar nya vänner. Du förtjänar en normal pojkvän.
Du är lycklig här.
Ja, för att du är här.
- Men hur? - Vad då hur?
Hur tänker du att sagan ska sluta?
Jag kan bara såra dig.
Det som hänt oss spelade ingen roll.
Kanske var det därför bandet mellan oss var så starkt.
Bara vi visste sanningen.
Han och jag, eviga och oskiljaktiga.
Han var stjärnan och jag himlen. Han var såret och jag bandaget.
- På väg ut? - Ja.
Jag ska plugga med Billie och Miki innan dansen.
- Dansen? - I skolan.
Bra. Ska Rigel också med?
Jag vet inte. Vi har inte pratat så mycket på sistone.
Jag har märkt det.
- God morgon, mrs Milligan. - Hej, Billie.
Vi går nu.
- Ha så trevligt. Var inte ute för sent. - Oroa dig inte. Nica är i goda händer.
- Hej då. - Hej då.
Ja?
Ska du inte gå på dansen?
Rigel, vad är det?
Du har varit så här sen din födelsedag.
Anna, jag...
Vi måste prata.
- Toppen, eller hur? - Absolut.
Hur ser jag ut?
Bra.
- Var den röda bättre? - Vad är det med dig?
Okej, jag ska berätta. Är ni redo?
Jag vet vem som ger mig de vita rosorna. Det är Phelps.
Va?
Vi sågs i affären och jag frågade rakt ut.
Han sa, "Japp, det är jag." Jag visste att det var han.
Det är inte han.
Du kan aldrig vara glad för min skull.
Billie, det är inte han.
Varför inte?
Det är jag.
Va?
Jag ger dig en vit ros varje år.
Varför det? För att du tycker synd om mig?
Ville du trösta mig lite? Varför gjorde du det?
För att jag är kär i dig.
Jag klantade mig.
Är du okej?
Jag mår fint.
Miki är upprörd.
Jag vill inte prata om det.
Ikväll vill jag bara dricka mig medvetslös.
Hej. Vill du dansa?
- Dra åt helvete. - Vad är det med henne?
Hej.
Nica, förlåt.
Jag var en idiot.
Jag tror att jag är kär i dig.
Jag hanterar det inte så bra.
Så?
Så nu dansar vi.
En liten olivkvist.
Jag är väldigt yr.
Jag är ovan vid sånt här.
Vi går undan lite.
Vad gör vi här inne?
Titta.
Wow.
- Gillar du det? - Ja.
Kom nu, Lionel. Jag mår bättre. Vi går tillbaka.
Först vill du gå hit,
men nu vill du härifrån?
Lionel, snälla du.
Lionel, snälla. Sluta!
Sluta.
Billie!
Var är Nica?
Jag vet inte. Hon var här nyss med Lionel.
Vänta, jag såg dem gå ditåt.
Lionel, sluta!
Hjälp!
När jag släpper taget går du härifrån.
Du tror att du är god.
Hjälten i sagan.
Vill du se hur ond jag kan vara?
Jag går, men det här är inte över!
Är du okej?
Är du säker?
Vet du vad min mammas sista ord var?
"Vargen i sagan kan verka ond, men det är han inte alltid."
Och om du är vargen,
kan jag inte tänka mig en saga utan dig.
Min stig är full av törnen.
Smärta har aldrig skrämt mig.
Ni är vidriga!
Jag ska berätta för alla vad ni håller på med.
Lionel, snälla.
Fattar du inte att han borde se dig som en syster?
Vill du vara med honom?
Ett dumt beslut.
Vi drar härifrån.
Jag älskar dig.
Nica?
Nica, hör du mig?
Hej.
Du är på sjukhuset. Du var med om en olycka.
Jag hämtar Anna och Norman.
Vänta.
På Kryptan, när Margaret straffade mig,
var det väl inte du som höll min hand?
Det var Rigel.
Ja, det var Rigel.
Jag fick inte berätta det.
Varför?
För att han...
Hej.
Nica.
Du skrämde oss verkligen.
Var är Rigel?
- Jag hämtar doktorn. - Ja.
Var är han?
- Var är han? - Lugna dig.
De tar prover. De berättar när de vet mer.
- Jag vill träffa honom. - Du borde inte gå upp än.
- God morgon. - God morgon.
Vad hände?
Ni föll från en hög bro.
Han dämpade ditt fall, men hamnade i koma.
Koma?
Tyvärr komplicerar hans tidigare tillstånd saken.
Tidigare tillstånd?
Han har nervtumörer i hjärnan. De orsakar feber och svår huvudvärk.
Jag förstår inte varför han aldrig har opererats.
- Jag vill träffa honom. - Ingen av oss får det.
Margaret tillåter det inte.
Margaret?
Nica,
Rigel tackade nej till adoptionen.
Omöjligt.
Han var orubblig. Han ville inte stanna hos oss.
Margaret har vårdnaden igen.
Här.
Han lämnade den här i ditt rum.
Ta mig till honom.
Snälla.
Jag visste att du skulle förgöra honom.
Jag borde aldrig ha låtit nån ta honom.
Det är ditt fel att Rigel ligger i koma.
- Jag vill träffa honom. - Nej, Nica.
Det får du inte. Varken nu eller senare.
Snälla.
Jag har sagt det förut.
Tårar ger inte tillbaka det du förlorat.
Gå nu.
Hon ville hålla mig borta från Rigel, men jag åkte tillbaka varje dag.
Och jag var inte ensam.
Gamla och nya vänner kom också dit,
och jag gav inte upp.
Men det förflutna plågade mig, och han verkade ännu mer fjärran.
Vi kunde bara bli fria på ett sätt.
Jag kallar vårt första vittne, mr Peter Corrin.
Mr Corrin, har du utsatts för fysiska eller känslomässiga övergrepp
under din tid på barnhemmet Sunnycreek Home?
Nej.
I yttrandet du lämnade den 20 februari i år sa du:
"Fysisk bestraffning förekom regelbundet.
Jag blev själv slagen flera gånger och fick ofta gå hungrig."
Minns du det här uttalandet?
Jag hade fel.
Vet du att det är brottsligt att vittna falskt?
Protest, ers nåd.
Han skrämmer det minderåriga vittnet.
Bifalles.
Hej.
Hur mår han?
Han är okej.
Anna och Norman sa att rättegången har börjat.
Hur går det?
Det är tufft.
Jag ville be om ursäkt för det jag sa.
Jag förstår.
Gör du?
Jag vet hur det känns
att förlora nån man älskar.
Miss Milligan.
Du adopterades för fyra månader sen.
Tillsammans med en pojke, om jag förstått rätt.
Ja. Rigel Wilde.
Jag har förstått att han tackade nej och återvände till Sunnycreek Home.
Protest, ers nåd. Irrelevant.
Ge mig ett ögonblick, så ska jag visa på relevansen.
Fortsätt. Vittnet får svara.
- Det är inte som ni tror. - Svara på frågan.
Tackade Rigel Wilde nej till adoptionen?
Ja.
Så en pojke som äntligen hade hittat en familj som älskade honom
bestämde sig för att återvända till en plats där han blev misshandlad?
Det var inte så. Hon slog inte honom.
- Jag hörde inte. - Hon slog inte honom.
- Bara de andra? - Ja.
Varför slog hon inte honom?
Han var som en son för henne.
Är du kär i Rigel Wilde?
- Protest! - Avslås.
Svara på frågan.
Ja.
Så du skulle adopteras ihop med en pojke du var kär i,
men han återvände till kvinnan han ser som sin riktiga mor?
Han hatar henne.
Jaså?
Jag tror att det är du som hatar Margaret Stoker,
som bara står inför rätta på grund av en personlig vendetta.
Protest, ers nåd! Hon skrämmer mitt vittne.
Hon förolämpade min klient.
Jag mår inte bra.
Det här är bara början. Du kan inte ge upp nu.
Hon kan inte stoppas. Du såg hur hon behandlade mig.
Vi får inte tappa hoppet.
Orkar du gå in igen?
- Ja. - Kom här.
Är allt okej?
Vill du verkligen fortsätta?
Vi kan återuppta förhandlingen imorgon.
Nej, jag mår bra.
Fortsätt då.
Vi kallade barnhemmet Kryptan.
Inte på grund av den flagande färgen eller fukten i källaren
där vi låstes in varje dag.
Vi kallade det så för att det var själens grav.
Det jag råkade ut för lämnade inga fysiska ärr.
Det är först nu
jag inser att jag inte bara är här för att protestera mot grymheterna
som begicks mot mig,
mot Adeline,
mot Peter,
eller de andra barnen,
utan också mot det som gjordes mot Rigel Wilde.
Rigel,
som Margaret älskade som en son,
tvingades varje dag se på när vi blev torterade,
utan att kunna hjälpa oss.
Margaret övertygade honom om att han var ett monster.
Hon övertygade honom om att han var vargen i en saga.
Och om ondskan älskar dig,
hur kan du då
bli älskad eller älska nån annan?
Rigel ligger i koma.
Men för första gången vet jag att han lever
för att han vet vad kärlek är
och att han är älskad.
Jag bryr mig inte om huruvida ni tror mig.
Och jag förstår varför vissa var rädda för att berätta sanningen.
Kryptan håller nog fortfarande deras själar fångna
i den mörka källaren,
och de vet inte att man kan bli älskad
eller visa kärlek
utan att vara rädd.
Man behöver bara vara riktigt modig.
Rigel.
Vi vann!
Margaret kan inte skada oss längre.
Titta, du får mig att gråta.
Du är min olycksmakare.
Alla har en egen.
Nån som kan få oss att gråta,
slita oss i stycken eller göra oss lyckliga
med bara en blick.
Jag älskar dig.
Mer än nåt annat.
Nica.
Rigel.
Det var pojken som såg mig för första gången
vid Kryptans dörr.
Det var handen som hade modet att hålla min i källaren.
Det var hjärtat som han aldrig funnit modet att ge mig,
men som, på alla andra sätt,
ropade mitt namn.
Och även om det aldrig kunde bli en riktig saga
och vi alltid skulle vara två barn som träffades på ett barnhem,
var det kanske ändå möjligt att finna lyckan.
Jag var inte ensam längre.
Jag hade hittat en familj,
människor som lärde mig om vänskap,
medan andra återförenades, lyssnade och förstod.
Jag upptäckte att känslor har många nyanser,
och hur svårt det är att låta nån acceptera ens sanna jag.
Till slut insåg jag att den största sagan av alla
finns i våra hjärtan.
Undertexter: Villemo Linngård Oksanen