Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ЗА МОТИВАМИ РОМАНУ ЕРІН ДУМ «СЛЬОЗОТВОРЕЦЬ»
Мамо, де в тебе болить?
Тут.
Ось. Так краще.
Молодець, Ніко. «Чуйність...»?
«Чуйність лікує будь-яку рану».
- Вовк! - Гарний.
Нітрохи. Вовки страшні.
Ти боїшся їх тільки тому, що в казках їх зображають злими.
Але вони не завжди злі.
Не бачу. Де він?
Обережно! Вантажівка!
- Обережно! - Ні!
СЛЬОЗОТВОРЕЦЬ
У «Гробі» ми любили різні історії.
Історії, якими діляться пошепки, казки на ніч.
Легенди, що неквапливо розповідають у світлі свічок.
СИРОТИНЕЦЬ «САННІКРІК»
Найвідомішою була «Казка про сльозотворця».
Історія про світ, в якому ніхто не міг плакати.
Люди там були наче порожні мушлі,
позбавлені емоцій.
Але окремо від усіх, оточений самотністю,
жив одинокий сльозотворець.
Він не виходив на світло, був блідий і згорблений,
але мав очі, ясні мов скло,
з яких лилися кришталеві сльози.
Люди приходили до нього й просили заплакати,
щоб відчути хоча б тьмяний відблиск емоцій.
Тоді сльозотворець вкладав свої сльози в їхні очі,
і люди починали плакати —
від гніву, відчаю, болю та страждань —
сповнені пекучими пристрастями,
гіркими розчаруваннями та сльозами.
Я не думала, що такий світ може існувати.
І не думала, що мені так сильно бракуватиме батьків.
І, насамперед,
я не думала, що сама стану героїнею такої історії.
Ви, певно, Ніка.
Ім'я як у метелика.
Дивно називати дитину на честь комахи, яка живе всього кілька днів.
Правил у нас небагато.
Порядок, повага і послушність.
Дотримуйся, і проблем не буде.
Візьми її валізу.
Ми тут усім ділимося.
Ти маєш віддати свій кулон. Особисті речі недозволені.
- Але це мамин. - Порядок, повага і послушність.
Чи хочеш порушити правила першого ж дня?
Рігелю.
Для мене це не просто казка.
У «Гробі»
я справді зустріла сльозотворця.
Сльози втраченого не повернуть.
Аделін, покажи їй її кімнату.
Швидше.
Діти, вертаємося всередину.
Це було ліжко Джулії. Учора її вдочерили.
А ти тут давно?
Я надто бліда.
Міс Маргарет каже, я здаюся хворою.
Будемо найкращими друзями?
Ніко, вони тут.
Я приходитиму в гості. Обіцяю.
Навіть не думай.
Їдь і не озирайся.
Без тебе я б не вижила.
Тепер він твій.
«Гріб» був в'язницею.
Протягом усіх цих років я щодня мріяла, що хтось прийде й забере мене.
Що вони поглянуть у мої очі й серед усіх дітей оберуть саме мене.
Що мене приймуть такою, яка я є, нехай навіть я не особлива.
Але ніхто мене не обрав.
Ніхто мене не хотів і не помічав.
Я завжди була невидимкою.
Готова?
Так.
Я теж трішки налякана.
Сходити по твої речі?
Це все, що я маю.
Ми заохочуємо їх ділитися.
Ти поранилася?
Вона любить доглядати за тваринами. У неї завжди порізані пальці.
Що ж, Ніко.
Цінуй усе, чого ти тут навчилася.
Порядок, повага і послушність.
Це лише випробувальний термін.
Опіку можна скасувати. Не забувай.
Станеш проблемою — ми тебе заберемо, а оформлення буде зупинено.
Упевнена, усе буде гаразд.
Добре.
То ходімо?
Його руки.
Спритні білі руки, які лагідно ковзають по рядах клавіш.
Гордість і втіха «Гробу».
Золота дитина.
Хлопчик, якого хотіли всі.
Порядний і чемний з усіма, крім мене.
Хто це?
Рігель.
Я показувала вам досьє хлопця. Ви впевнені?
У нас великий дім,
і Ніці буде не так ніяково.
Але піклуватися й про одного підлітка важко, не те що про двох.
До того ж Рігель — проблемний хлопчик.
Тільки нам вдається дати з ним раду.
Не хвилюйтеся, міс Маргарет. Ми добре подумали.
І це ж лише випробувальний термін.
Гаразд.
Дякую.
Я завжди хотіла мати сім'ю,
дім і життя за межами «Гробу».
І тепер, отримавши все це,
я не могла повірити, що він був зі мною.
З усіх людей Рігель — останній, кого я хотіла бачити поряд.
Та я все одно не могла його ненавидіти.
Якась частина мене так до нього звикла,
що я вже не відчувала до нього ворожості.
Заходьте.
Ось ми й тут.
Не маєток, але є все, що потрібно.
До речі, Анна повернута на чистоті.
Чого не скажеш про тебе.
Ви граєте на фортепіано?
Наш син грав.
Я покажу вам ваші кімнати.
Нормане, допоможеш Рігелю?
Звісно.
Ходімо?
Мені допомогли все тут підготувати.
Сподіваюся, ти рада.
У мене вже давно не було власної кімнати.
Не знаю, чи ти таке граєш.
НОТНИЙ ЗОШИТ
Завтра в школу підеш у цій формі, якщо ти не проти.
Розмір наче твій. Її носив...
Пізніше купимо тобі нову.
Та не треба. Упевнений, ця підійде.
Це твоя форма на завтра.
А це Клаус.
Він трохи відлюдько.
Але може бути дуже лагідним, коли захоче.
Можна зайти?
Слухай, Рігелю, оскільки тепер ми...
Тепер ми що?
Ми тепер тут разом,
і я хочу, щоб усе вийшло з Анною і Норманом,
хочу лишитися.
Якщо хочеш, щоб усе вийшло,
то не лізь до мене.
І не заходь у мою кімнату.
Узагалі, ніколи.
Це погроза?
Просто порада...
моле.
Надворі моя теплиця.
Я вирощую та продаю квіти й рослини.
Ви теж квітникар, Нормане?
Ні, я займаюся дезінсекцією.
Жуки, мурахи, таргани, миші.
Але мій профіль — це вже мертві або дуже небезпечні.
У сиротинці ви добре ладнали?
Ми разом виросли.
Ми як сім'я.
Так, ми добре одне одного знаємо. Як рідні.
Мені треба в туалет.
Звісно.
«Рігель» — це ж назва зірки?
Твої батьки, певно, любили астрономію.
Ім'я дала мені міс Маргарет. Я не...
Я не знав батьків.
Вибачте, я теж відійду.
Його пальці опалили мою шкіру, мов розпечене залізо, —
відчуття його дотику не минало.
Його токсичний шарм був наче пошесть.
Він був наче пошесть.
Не варто було так тікати.
Наші майбутні батьки хвилюються.
Для тебе це якась гра?
Просто гра.
Сама напросилася, моле.
Не лізь до мене.
Хочеш, щоб Анна та Норман дізналися, як ти мене ненавидиш?
Що все не так чудово, як їм здавалося?
Вони можуть передумати.
Одного дня вони побачать, хто ти насправді.
І що? Хто я?
Ти сльозотворець.
Ти плакала?
Ні.
Не бреши,
інакше сльозотворець тебе забере.
Думаєш, він справді існує?
- Хто? - Сльозотворець.
Не знаю.
Можливо, нас ним лякають, бо не хочуть, щоб ми щось відчували.
Ми не станемо такими, як вони.
- Пітере! - Рігель знову захворів. Ходімо!
- Що? - Ти чула?
Вертайтеся в ліжка!
Негайно!
Усе буде добре.
Усе добре.
Ви запізнитеся!
СТАРША ШКОЛА БАРНАБІ
Сама додому доберешся?
- Це легко. - Прямо за мостом.
Добре.
Не хвилюйтесь.
- Бувайте. - До вечора.
Будь обережніша, моле.
Фото першого дня.
Я Біллі, з Привітального комітету. У Барнабі все серйозно.
Іди за мною.
«Ніка» — це від «Нікіта»?
Ні, я просто Ніка.
Першого дня всі завжди на нервах.
Бачила б ти мене. Тримай.
Обожнюю фотографувати обличчя. Усіх учнів зібрала.
А фотографій Фелпса навіть не одна.
Але немає жодної з моєю найкращою подругою Мікою. Не дається.
Не любить фоткатися.
Я вас познайомлю.
Мікі!
Це новенька.
Привіт.
Не ображайся. У неї добре серце.
Один тиждень, і новенька мені дасть.
Доброго ранку, Ніко. Вітаю.
Доброго ранку.
Я вчитель Кірілл.
У тебе високі оцінки з природничих наук. Молодець.
- Що це? - Лишайтеся на місцях.
Бійка!
Припиніть!
Рігелю!
Припиніть! Досить!
Фелпсе! Вставай!
- Вас знову відсторонити? - Це він почав. Клянуся.
- Поясните це директору? - Прошу, ні.
Ви Рігель Вайльд?
У медпункт треба?
Тоді йдіть у клас. Швидко.
Повториться — залишу після уроків.
Чого дивитеся? Вертайтеся в клас. Розходьтеся!
Це твій брат?
Він не мій брат.
Правильно. Ми не рідні.
Того придурка Фелпса вже давно слід було провчити.
Так?
Ще вчишся?
Роблю нотатки.
Не знаєш, чому Рігель не захотів із нами вечеряти?
У нього проблеми в школі?
Ні, він просто стомився.
Як мило. Хто тебе сфотографував?
Біллі, з Привітального комітету.
Уже завела друзів? Подобається школа?
Учителі теж дуже приязні.
Ну, не заважатиму.
- Не засиджуйся. - На добраніч.
На добраніч.
- Анно. - Так?
Дякую.
Тобі дякую.
Усе гаразд?
Так, усе добре.
Так і будеш витріщатися?
Чому?
Чому ти погодився?
Думаєш, у мене був вибір?
Тебе завжди обирали першим,
але ти не погоджувався на всиновлення.
Що змінилося?
Залиш мене.
Краще загорни лід у рушник.
Не торкайся мене.
Ніколи.
Інакше що?
Інакше...
Інакше я не зможу зупинитися.
Я завжди вірила в казки.
І завжди мріяла в якійсь опинитися.
Моє бажання здійснилося, але не так, як я хотіла.
Доброго ранку.
Виспалася?
Так.
Якщо хочеш, після школи купимо тобі одягу.
Добре.
Віднесеш це Рігелю? Дякую.
Не розумієш, що значить «не заходь у мою кімнату»?
Мене Анна попросила.
Я просто чемна. Так складно зрозуміти?
Ти вважаєш мене сльозотворцем.
Вовком із казки.
Скажи...
як іще назвати людину, яка добра з тим, кого ненавидить,
якщо не лицеміром?
Глянь на себе.
Ти тремтиш.
Тебе лякає навіть мій голос.
Не розумію, чого ти хочеш.
Я тебе не розумію.
Казки недарма закінчуються словами «на віки вічні».
Це щоб нагадати нам, що деякі речі не змінюються.
Але все змінилося. Ми більше не в «Гробу».
Ти чіпляєшся за щасливий кінець.
Але чи вистачить тобі сміливості уявити казку без вовка?
Тебе ж звати Ніка?
Як метелика.
Тебе цікавить моє ім'я?
Мене цікавиш ти.
Не ворушись.
Що там?
Замри.
От гидота.
Ні, вона сором'язлива.
Ховалася. Її черепашка — її дім.
Якщо зламається, вона може померти.
Розумієш? Те, що її захищає...
може завдати найсильнішого болю.
Ну, дякую за порятунок.
Узагалі-то, я рятувала її.
- Радий знайомству, я... - Надокучливий.
Ви зустрічаєтесь?
Ми... Ні.
Ось ти де. Ходімо, у нас контрольна.
Вибач, Лайонеле. Треба дещо перевірити.
Я вся на нервах.
Ми на місці. Там продають чудовий одяг.
Анно, це зовсім необов'язково.
Та не переймайся.
Хіба ж не прекрасна?
Так.
Давай, ходімо всередину.
Анно, ми й так уже багато купили.
- Привіт. - Вітаю.
- Можна поміряти ту сукню? - Так.
Дякую.
Анно.
Тобі дуже личить.
Справді?
Так, ти прекрасна, Ніко.
Не бійся це показати.
Чекай, потрібен пояс.
Анно.
Ось. Тобі личитиме.
Ніко?
Ніко. Що таке?
Ніко.
Ніко, зроби глибокий вдих.
Нормане!
Ніко.
Що сталося?
- Ніко. - Маргарет добре нас знала.
- Ти мене чуєш? - Знала про наші страхи й бажання.
Знала про мою любов до тварин і страх темноти.
Знала, що Пітер боїться гучних звуків, а Аделін любить довге волосся.
Знала про мрії, за які ми чіплялися, щоб не згинути в «Гробу»,
і нещадно їх нищила.
Вона викорінювала всю любов,
крім тієї, якою оточувала Рігеля.
Ні!
Іди!
Вона ламала щось усередині нас.
І замість рости воно лишилося маленьким назавжди.
Крихким,
незрілим і зламаним.
Ні!
Щоразу, лишаючись у тій темряві, я б кричала до хрипоти,
якби не звук кроків, що лунав усе ближче до мого ліжка,
і не ті теплі пальці, які стискали мою руку.
Тоді біль стихав, і моє серце заспокоювалося.
Лишався тільки той дотик, той єдиний затишок. Завжди.
Аделін.
Ну що?
Відповідай.
Я поводилася погано.
Ти була неслухняною дівчинкою і заслуговуєш на покарання.
Хто візьме таку, як ти?
Я слухатимуся.
І опусти рукава.
Ласкаво прошу. Проходьте.
Коли тягар минулого ставав заважким, я думала про Анну.
Хоча я й не могла їй усе розповісти, вона все одно була поряд.
Тому я не боялася.
Я була далеко, вільна та в безпеці.
Я отримала шанс на щастя.
- Бувайте. - Бувайте.
- Ходімо. - Так.
Ти прокинулася. Як ти?
Уже краще, дякую.
Ти довго спала. Але тобі це було потрібно.
Це були важкі кілька днів.
Трохи.
Клаус усю ніч спав із тобою.
- Справді? - Так.
Мабуть, відчув, що тобі зле.
Мені вже краще.
Я готова повернутися в школу.
Добре.
Ви порізалися?
Троянди. Усі видаляють їхні шипи, а я залишаю.
Це нагадує мені, що й прекрасні речі можуть ранити.
Дозволите?
Ніко, якби в тебе були якісь проблеми,
ти ж мені розповіла б?
Так.
А чому сьогодні так мало троянд?
Розібрали до Дня саду.
День саду?
Так.
- Не знаєш, що сьогодні за день? - Ні.
Кожен може подарувати кому завгодно троянду, анонімно.
Є різні кольори, усі мають різне значення.
Треба лишити шафку незамкненою, тож я відчинила твою.
Найцікавіше вгадувати, від кого вони.
Не можу дочекатися.
Помираю від цікавості.
Вона іронізує, але в неї завжди повна шафка. Бачиш?
- Віддавай. Усе одно викинеш. - Вони твої.
Знаєш, від кого вони?
У неї закоханий один учень-психолог.
Тепер моя.
Я не можу. Давай ти.
Добре.
Ні, я сама. Я маю зробити це сама.
Прошу, будь там.
Так!
Він не підводить.
Хто?
Не знаю. Але я завжди отримую одну.
Мабуть, він сором'язливий.
Це зводить мене з розуму.
Добре, Ніко. Твоя черга. Відкривай.
- Там нічого не буде. - Наперед ти не знаєш.
Чорної я ще ніколи не бачила.
Дуже гарна.
Вона означає одержиме, болісне кохання, позбавлене чистоти.
Знаєш, від кого вона?
Я маю йти.
Ти ж не сподіваєшся піти з вовчого лігва цілою?
Це від тебе?
Думаєш, я подарував би тобі троянду?
Поверни! Вона моя!
Ніко!
Тебе чекає хлопець.
Схоже, День саду був успішний.
Слухай, у нас із Норманом сьогодні ділова вечеря.
- Лишити вам чогось поїсти? - Не треба, дякую.
Іди.
Не змушуй його чекати. Він гарненький.
- Привіт. - Привіт.
Ти забула це в школі.
Тут є твоя адреса, тож...
Дякую.
Поїмо морозива?
Давай.
Круто. Ходімо.
Скільки тобі було?
Вісім.
Зовсім юна була.
А ким були батьки?
Біологами.
Замість казок на ніч розповідали, як улаштовані клітини.
То ось чому ти така розумна.
Можливо, колись ти навіть зміниш світ.
- Давай мені. Я викину. - Ні, може знадобитися.
Для чого?
Допомагатиму лікувати крило пташеняти.
А розбиті серця лікуєш?
Із серцями все складніше.
Мабуть, пора вже йти.
Добре.
Обережно. Сюди.
Ні, сюди. Пильнуй. Обережно!
Ми впоралися.
Не мокнеш?
Я собою пишаюся.
Довів тебе додому цілою.
Якби не ти, я потонула б.
Ні, ти б і сама впоралася.
Думаєш?
Знаєш,
ти прожила не таке життя, як усі інші мої знайомі.
І ти не тільки сильна...
але й прекрасна.
Я маю йти.
Гаразд.
То що, до завтра?
До завтра.
Голос у мені казав, що не варто так роздивлятися,
але я ніколи не могла відвести від нього очей.
Той метелик був сміливим, але наївним.
А можливо, просто дурним і приреченим.
Я багато разів бачила, як діти в «Гробу» їх убивають.
Можливо, крім болю та гніву,
у ньому було й світло.
У душі я знала, що Рігель не лихий.
І не могла його покинути.
Рігелю.
- Рігелю, що сталося? - Не чіпай мене!
Я просто хотіла допомогти.
Навіщо?
А, звісно.
Така твоя природа.
Ти не можеш інакше.
Ти хочеш мене врятувати.
А ти ніби хочеш, щоб я тебе ненавиділа.
І що?
Ненавидиш?
Ненавидиш мене, моле?
А ти цього хочеш?
Так.
Хочу.
Я не ненавиділа Рігеля, я хотіла його зрозуміти.
Можливо, колись я ще дізнаюся, чому він так поводився.
Але одне я знала напевно.
Був він сльозотворцем чи ні,
а поряд із ним моє серце билося як ніколи.
Це зробив твій брат.
Я просив його зупинитися, але він без причини мене вдарив.
Що ти накоїв?
Його спитай.
Навіщо?
Що я тобі зробила?
Не чіпай мене.
Скажи чому.
Ти мій сльозотворець.
Рігелю.
Рігелю, ти гориш.
Що з тобою?
Ходімо нагору. Зіприся на мене.
Зіприся на мене!
Нагору.
Передаємо слово нашому репортеру.
Через повінь рух на дорогах зупинився.
Усіх дороги в місто перекрито,
і ми досі не знаємо, коли рух відновиться.
Ситуація покращується...
Я подзвоню дітям.
...на півночі, але гроза та зливи не стихають...
Так.
Підніми руки.
Лягай.
Південь постраждав найбільше...
Не відповідають.
...і дощ...
Можливо, уже сплять.
Спробувати ще раз?
На основних дорогах затори.
- Привіт, Анно. - Привіт. Ніко.
У вас усе гаразд?
Так.
Слухай, через грозу ми застрягли в заторі.
Не хвилюйтеся.
У тебе дивний голос. Точно все гаразд?
У Рігеля невеликий жар. Де у вас ліки?
У шафці у ванній.
- Мені варто хвилюватися? - Я впораюся.
Точно?
Так, усе добре, Анно.
Чекайте.
Одну секунду.
Гаразд, я їх знайшла.
- Добре. - Поговоримо пізніше?
Так, звісно. Я ще подзвоню. Бувай.
...вітри та сильні вітри.
Вітри йдуть із півночі, викликаючи грозу.
У Рігеля жар.
У наступні години очікуються сильні шквали.
Ти маєш випити ліки, Рігелю.
Давай.
Відкрий рота.
Залишся.
Не йди, благаю.
Міс Маргарет?
- Так? - Новенька тут.
Продовжуй грати.
Правил у нас небагато.
Порядок, повага і послушність.
Ти маєш віддати свій кулон. Особисті речі недозволені.
Але це мамин.
Порядок, повага і послушність.
Чи хочеш порушити правила першого ж дня?
Рігелю.
Ти хворий?
Відчепися, моле.
Чому ти не за своїм столом?
Вибачте, міс Марг...
Я ходила по сіль.
Іди за мною.
Ні! Ні, будь ласка!
Прошу!
Що сталося?
Покличте лікаря.
Що сталося?
Покличте лікаря!
Я бачила. Ти навмисне себе порізав.
Навіщо мені робити таку тупість?
Покажи, що ти ховаєш.
Іди геть.
Ну ж бо, покажи.
Це кулон Ніки.
Вона думає, що ти його викинув.
Чому він у тебе?
Залиш собі, якщо хочеш.
Тобі подобається Ніка. Хоч ти й удаєш, що не подобається.
Не розповідай їй.
Ніка думає, ти її ненавидиш.
Так і має лишатися.
Я маю повернутися до себе.
Ніко!
Рігелю.
Як він?
Краще. Жар спав.
Що сталося?
Не знаю.
Іди відпочинь. Далі ми самі.
А що з його губою?
ЛАЙОНЕЛ ВХІДНИЙ ДЗВІНОК
Тієї ночі щось сталося. І ми обоє це розуміли.
Але життя тривало,
і, зовсім як дитинстві,
між нами була стіна, за якою я була дівчинкою з «Гробу»,
а він — сльозотворцем.
З Лайонелом теж усе змінилося.
Ми бачилися в школі, але не розмовляли.
На щастя, були ще вони.
Я була щаслива мати подруг.
Раніше в мене була тільки Аделін.
Ого.
Мікі багата, але не хоче, щоб хтось знав.
Соромиться. Думаєш, це нормально?
- Привіт. - Привіт.
Про їжу я розпорядилася. Прив'яжу коня й приєднаюся.
- Добре. - Покажеш їй усе?
Звісно.
Розумієш, у чому різниця?
Бактерія — це одноклітинний організм, а вірус — це білковий ланцюжок.
Тобі слід замінити Кірілла. Від його пояснень я засинаю.
Схоже, на неї мої діють так само.
Я відійду до вбиральні.
Добре.
Ти нічого не бачила.
Гаразд.
І нікому не кажи.
Це була твоя, так?
Біла троянда.
Ти маєш сказати їй.
Ми найкращі друзі. Я втрачу її.
Ти цього не знаєш.
Знаю.
Чорт, як пізно! Треба готуватися. Чому не розбудили?
Що з вами?
Нічого.
Ти місяць мене уникаєш.
І в школі теж. Чому не брала слухавку?
Вибач, не могла. Що ти тут робиш?
Ти мені подобаєшся.
Але скажи брату, щоб не втручався.
Він частина мого життя.
В якому сенсі?
Що вас пов'язує?
Ти не зрозумієш.
Ти не жив у сиротинці.
- Вибач, я маю йти. - Чекай.
- Вибач. Я куплю тобі іншу. - Це була остання.
У Рігеля сьогодні день народження.
Може, пошукаєш інший подарунок?
Ні.
Він їх ненавидить.
Це єдине, що йому сподобалося б.
Я піду.
Лайонел не зрозумів би.
Для нього це була просто скляна куля.
А я хотіла нагадати Рігелю,
що він може сяяти, як зірка, на честь якої його назвали.
Ось і ти, серденько. Заходь.
Привіт.
Ти не казала, яка вона вродлива.
Розкажи, як ти змогла порозумітися з цими божевільними?
Коли дізнаєшся все, що знаю я, ти не захочеш мати їх за батьків.
Я Далма, а це моя дочка Азія.
А отам набиває собі рота хлібом мій чоловік.
Анна багато про вас розповідала.
- Чому ти жила в сиротинці до 16? - Азіє!
Раз вона стільки знає про нас, хотілося б і про неї щось дізнатися.
Рігелю.
Усім привіт.
Вибачте за запізнення.
Сідай, поїмо.
Хто хоче першу сосиску?
Відчиниш, Ніко?
Звісно.
Аделін.
- Привіт. - Що ти тут робиш?
Я її запросила.
Як ти вибралася?
Мені вже скоро буде 18, тому мене відпускають у місто шукати роботу.
А вчора подзвонила Анна, ось я і тут.
Прошу, проходь.
Дякую.
Анна казала, твоя сестра популярна серед хлопців.
Ти пишаєшся чи ревнуєш?
Мене не цікавить любовне життя Ніки.
Знаю, ти не любиш дні народження,
але цей інакший.
Для вас із Нікою почався новий етап.
Відзавтра ви офіційно станете Мілліґанами.
Ми їх усиновимо.
Серйозно?
- Двоє за ціною одного? - Азіє!
Ви намагаєтеся замінити Алана.
Місяцями його не згадуєте.
Я й без розмов його пам'ятаю.
Невже? Бо як на мене, ви вже його забули.
Як ти можеш?
А як ви так можете?
Азіє.
Ти не відпускаєш свій біль, і це тягар, який тягне тебе вниз.
А ми намагаємося жити далі.
Усиновивши оцих?
Ні.
Допомігши двом дітям, яким потрібна любов.
Мені теж потрібна любов, але Алана більше немає.
Я вже ніколи його не побачу й не зможу сказати, як сильно кохаю.
Вибачте, але я цього не прийму.
Його не замінити.
Азіє.
Отже, Азія зустрічалася із сином Мілліґанів.
Я б здогадалася,
навіть якби Анна з Норманом мовчали.
У всіх є свої проблеми.
Не зациклюйся на їхніх.
Вони про тебе піклуються.
У всіх є проблеми, але всі вони різні.
Мені тут не місце.
Про що ти?
Ти завжди хотіла мати сім'ю.
Вони не знають, яка я насправді.
Не знають, через що ми пройшли.
То розкажи їм.
Я не хочу, щоб вони вважали мене потворною, зламаною і нікчемною.
Ніко,
ти не потворна, не зламана й не нікчемна.
Пора звільнитися від «Гробу».
Це неможливо.
Ні, не неможливо.
Усе змінилося.
Відколи Рігель пішов, Маргарет сама не своя.
Не виходить із кімнати,
і часом чути крики та як щось ламається.
І що?
Недавно я бачила Пітера.
- Як він? - Добре.
У нього чудова сім'я,
але він теж мучиться.
Каже, ми маємо подати в суд на Маргарет.
- Ні. - Так.
- Ні. - Ніко.
- Ні. - Нам потрібні твої свідчення.
Ти найбільше постраждала, до тебе ставилися найгірше.
Ти нам потрібна. Допоможи.
Я не можу виступити проти неї.
Можеш.
Ти сильніша, ніж думаєш.
Далма і Джордж пішли. Просили попрощатися.
Вибач, Ніко.
Я теж піду, пані Мілліґан. Пора повертатися в сиротинець.
- Бувай, Аделін. - Дякую.
Бувай.
Ти не мала все це вислуховувати.
- Азія зірвалася. - Нічого.
Чому не скажеш їй, що погодився через неї?
Вона завжди хотіла мати сім'ю.
Я не хочу все зіпсувати.
Рігелю,
скажи їй, що це ти тримав її за руку.
Вони досі думає. що то була я.
Вовки в казках не тримають дівчат за руки.
Іди.
Бувай, Рігелю.
Побачимося.
Я люблю тебе.
І я тебе.
Мені так шкода Азію.
Вона не бачить межі між своїм коханням та болем.
Але вона має пам'ятати, що різниця є.
Я хотіла зіграти з ним: щоб наші руки танцювали,
і тіла легко торкалися.
Я хотіла стерти його біль.
Стерти Маргарет, стерти минуле.
Хотіла, щоб Рігель більше не думав про неї, коли грає.
Хотіла, щоб ми,
наші руки
та наші серця переплелися.
Наша мелодія була б недосконала,
не позбавлена вад і помилок,
але й наповнена сміхом, красою та щастям.
Я без подарунка.
Байдуже.
Не байдуже.
Не мені. Я хочу реабілітуватися.
Кажу ж, мені байдуже.
Має ж бути щось, чого ти хочеш.
Що завгодно.
Що завгодно?
А якщо попрошу тебе не ворушитися?
Узагалі не рухатись.
Не ворушись.
Нікуди не йди.
Прошу.
Що ти тут робиш?
Знаю, що пізно, але я не можу спати.
Ти не йдеш із голови.
Мене бісить, що ти живеш із ним.
Бісить, що він постійно з тобою.
Ти ж і щойно була з ним?
У цьому.
Який подарунок він попросив?
Ви от-от станете братом і сестрою.
Що, як хтось дізнається?
Думаєш, батьки вас залишать?
Забирайся!
Вибач.
Ти дуже мені подобаєшся.
Рігель?
Іди геть.
Мені немає місця у твоїй казці.
Іди до нього.
Я нікуди не піду.
Я хочу лишитися з тобою.
Вертайся до себе.
Ти продовжуєш обманювати себе й віриш у казки.
Але ми зламані та зіпсовані.
Не все можна виправити, Ніко.
Це правда.
Ми зламані.
Не такі, як інші.
Але, можливо, ми розбилися на тисячу уламків,
щоб підійти одне одному.
Ти все своє життя хотіла мати сім'ю,
і ти її заслуговуєш.
Ти заслуговуєш на друзів.
На нормального хлопця.
Тут ти щаслива.
Я щаслива, бо тут ти.
Тоді як?
Що?
Як, думаєш, закінчиться ця історія?
Я можу тільки кривдити тебе.
Неважливо, через що ми пройшли.
Можливо, саме тому нас так і тягнуло одне до одного.
Тільки ми знали правду.
Він і я, довіку неподільні.
Він — зоря, я — небо.
Він — рана, я — пластир.
- Гуляти? - Так.
Позаймаюся з Біллі та Мікі, а потім одразу на танці.
- Танці? - У школі.
Чудово. Рігель теж піде?
Не знаю.
Останнім часом ми мало спілкуємося.
Я помітила.
Доброго ранку.
Привіт, Біллі.
Я пішла.
Розважайтеся. Але не спізнюйся.
Не хвилюйтеся. Ніка в надійних руках.
- Бувайте. - Бувай.
Так?
Ти не підеш на танці?
Рігелю, що таке?
Ти зі свого дня народження такий.
Анно, нам...
треба поговорити.
- Правда ж, гарна? - Авжеж.
Як я вам?
Класно.
- А червона не краща? - Що з тобою?
Добре, я розповім. Готові?
Я знаю, хто дарує мені білі троянди. Це Фелпс.
Що?
Я зустріла його сьогодні в магазині й спитала прямо,
і він зізнався.
Так і знала, що то він.
Ні, то не він.
Вічно ти так. Ніколи за мене не рада.
Біллі, це був не він.
Чому?
- Бо то була я. - Що?
Це я щороку дарую тобі білу троянду.
Навіщо? Ти мене так жаліла?
Вирішила кинути кістку? На хріна ти це робила?
Бо я кохаю тебе.
Я облажалась.
Як ти?
Краще не буває.
Мікі дуже засмучена.
Не хочу про це говорити.
Сьогодні я питиму, поки не впаду.
Гей. Потанцюємо?
Пішов на хрін.
Що з нею?
Привіт.
Ніко, вибач.
Я поводився як ідіот.
Просто я сильно на тебе запав.
І погано себе контролюю.
І що?
Потанцюй зі мною.
Пропоную мир.
У голові паморочиться.
Не звикла до такого.
Ходімо в тихіше місце.
Чому привів сюди?
Дивись.
Ого.
Подобається?
Так.
Ходімо, Лайонеле.
Мені вже краще. Ходімо назад.
Спочатку була не проти,
а тепер хочеш піти?
Лайонеле, прошу.
Лайонеле, будь ласка. Припини!
Годі.
Біллі!
Де Ніка?
Не знаю.
Хвилину тому була тут із Лайонелом.
Чекай, я бачила, як вони пішли туди.
Лайонеле, припини!
Допоможіть!
Я відпущу тебе, і ти зникнеш, зрозумів?
Думаєш, ти хороший?
Герой?
Показати, яким я можу бути поганцем?
Я піду, але це ще не кінець!
Усе гаразд?
Точно?
Знаєш, якими були останні слова моєї мами?
«Вовків зображають злими, але вони не завжди такі».
І якщо ти вовк,
то я не уявляю казки без тебе.
Це тернистий шлях.
Я ніколи не боялася поранитися.
Ви огидні!
Я всім про вас розповім.
Лайонеле, прошу.
Він у тобі має бачити тільки сестру, ти це розумієш?
Хочеш бути з ним?
Поганий вибір.
Ходімо звідси.
Я тебе кохаю.
Ніко.
Ніко, ти мене чуєш?
Привіт.
Ти в лікарні. З тобою стався нещасний випадок.
Я покличу Анну та Нормана.
Чекай.
У «Гробу», коли Маргарет
карала мене,
це ж не ти тримала мене за руку?
То був Рігель.
Так, Рігель,
але він просив тобі не казати.
Чому?
Бо він...
Привіт.
Ніко.
Ти нас дуже налякала.
Де Рігель?
- Я покличу лікаря. - Так.
Де він?
Заспокойся.
Його обстежують.
Колись щось з'ясують, нам скажуть.
Я хочу до нього.
Тобі не можна вставати, Ніко.
- Доброго ранку. - Доброго.
Що трапилося?
Ви обоє впали з мосту.
Він полегшив твоє падіння, але сам у комі.
У комі?
На жаль, він був хворий, тож це все ускладнило.
Хворий?
Невриноми в мозку.
Викликають жар і головний біль.
Я не розумію, чому йому не робили операцій.
- Я хочу до нього. - До нього нікому не можна.
Маргарет нас не пустить.
Маргарет?
Ніко,
Рігель відмовився від усиновлення.
Не може бути.
Він твердо дав це зрозуміти. Він не хоче лишатися.
Він повернеться під опіку Маргарет.
Ось.
Він лишив це у твоїй кімнаті.
Відведіть мене до нього.
Благаю.
Я знала, що рано чи пізно ти його загубиш.
Не слід було його відпускати.
Це через тебе Рігель у комі.
Я хочу його побачити.
Ні, Ніко.
Ти його не побачиш. Ні зараз, ні потім.
Прошу вас.
Я вже казала,
сльозами втраченого не повернеш.
Тепер ідіть.
Вона хотіла забрати в мене Рігеля,
але я щодня поверталася, щоб бути з ним.
І я була не сама.
Зі мною були давні й нові друзі,
і я не здавалася.
Але минуле мене не відпускало, і здавалося, що він іще далі.
Існував тільки один спосіб звільнитися.
Я викликаю першого свідка, пана Пітера Корріна.
Пане Корріне,
вас піддавали фізичному чи емоційному насильству
під час вашого перебування у «Будинку Саннікрік».
Ні.
Процитую свідчення, які ви надали 20 лютого цього року:
«Тілесні покарання були звичайною практикою.
Мене теж кілька разів били, і часто залишали голодним».
Ви пам'ятаєте ці свідчення?
Я помилявся.
Вам відомо, що надання хибних свідчень — це злочин?
Протестую, ваша честь.
Він залякує свідка, неповнолітнього.
Прийнято.
Привіт.
Як він?
Нормально.
Анна з Норманом розповіли про суд.
Як просувається?
Важко.
Я хотіла вибачитися за свою поведінку.
Я все розумію.
Справді?
Я знаю, як це —
утратити того, кого любиш.
Пані Мілліґан.
Вас удочерили чотири місяці тому.
Разом із хлопчиком, якщо не помиляюся.
Так. Рігелем Вайльдом.
Як я розумію,
він вирішив відмовитися від усиновлення і повернутися в сиротинець.
Протестую. Це не стосується справи.
Якщо дасте мені закінчити, побачите, що стосується.
Продовжуйте.
Свідок може відповісти на питання.
Усе було не так.
Відповідайте на питання.
Рігель Вайльд відмовився від усиновлення?
Так.
Отже, хлопчик, який нарешті знайшов люблячу сім'ю,
зненацька чомусь вирішив повернутися у місце, де з нього регулярно знущалися?
Це не так. Його вона не била.
Щось я не дуже розумію.
Вона його не била.
- Але била інших? - Так.
А чому не била його?
Для неї він був як син.
Ви закохані в Рігеля Вайльда?
Протестую, ваша честь!
Відхилено.
Відповідайте.
Так.
Отже, вас мало не всиновили разом із хлопцем, в якого ви закохані,
але потім він повернувся до жінки, яку вважає матір'ю.
- Він її ненавидить. - Справді?
Думаю, це ви насправді ненавидите Маргарет Стокер,
і вона зараз у суді тільки через вашу особисту вендету.
Протестую, ваша честь! Вона залякує мого свідка.
Вона образила мою клієнтку.
Щось мені недобре.
Це лише початок. Не здавайся зараз.
Нам її не зупинити.
Не втрачай віри, Ніко.
Ти готова повернутися?
Так.
Іди до мене.
Усе гаразд, пані?
Ви точно готові продовжити?
Якщо ні, можемо відкласти все на завтра.
Ні, я готова.
Тоді продовжуйте, будь ласка.
Ми називали сиротинець «Гробом».
І не через облізлі стіни та сирі підвали,
в яких нас щодня замикали.
Ми його так називали, бо то була могила для душ.
І шрами, які після нього лишаються, не можна побачити.
Лише зараз
я зрозуміла, що протистою тут не тільки тому злу,
яке випало на мою долю,
долю Аделін, Пітера
та інших дітей,
але й злу, яке пережив Рігель Вайльд.
Рігель,
якого Маргарет любила як сина...
мусив щодня дивитися, як нас катують,
і не міг допомогти.
Маргарет переконала його, що він чудовисько.
Переконала його, що він вовк із казки.
Бо якщо тебе любить зло,
хіба маєш ти право
любити чи бути любим?
Рігель зараз у комі.
Але я точно знаю, що він живий...
бо він тепер знає, що таке любов,
і знає, що його люблять.
Мені байдуже, вірите ви мені чи ні.
І я розумію, чому дехто боїться свідчити чи казати правду.
Їхні душі, певно, досі ув'язнені в «Гробу»...
у його темних підвалах...
і не знають, що любові,
ні чужої, ні своєї,
не потрібно боятися.
Потрібно тільки бути сміливим.
Рігелю.
Ми перемогли.
Маргарет більше нас не скривдить.
Поглянь, як я плачу через тебе.
Ти мій сльозотворець.
У кожного з нас він свій.
Той, хто може змусити нас плакати,
цілковито знищити або ощасливити
всього одним поглядом.
Я тебе кохаю.
Кохаю понад усе на світі.
Ніко.
Рігелю.
То був хлопчик, який уперше побачив мене біля входу в «Гріб».
То була рука, яка зважилася тримати мою в підвалі.
То було серце, яке він не зважився мені віддати,
але яке знову і знову
кричало моє ім'я.
І навіть якщо нашій казці не судилося бути справжньою,
і ми були просто дітьми, які познайомилися в сиротинці,
можливо, ми все одно могли бути щасливими.
Я вже була не сама.
Я знайшла сім'ю
і людей, які навчили мене, як дружити,
поки інші мирилися,
слухали й знаходили порозуміння.
Я дізналася, як багато відтінків буває в емоціях
та як складно буває дозволити комусь приймати тебе таким, яким ти є.
І нарешті я зрозуміла, що найкраща казка з усіх
народжується в наших серцях.
СЛЬОЗОТВОРЕЦЬ
Переклад субтитрів: Ілля Скрипка