Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hva heter du?
Tatiana Suarez.
Kom igjen, Tatiana!
Jeg tror på at jeg er verdens beste. Jeg tror av hele mitt hjerte,
med hvert eneste fiber i kroppen.
- Hun er en sterk utøver... - Suarez er på et annet nivå.
Det er lenge siden vi har sett slik dominans i kvinnelig MMA.
Tatiana Suarez er et av de største potensialene i MMAs historie.
Alle trodde at hun skulle bli verdensmester.
Men hun har opplevd mye dritt.
Tatiana Suarez var et av USAs store olympiske håp i kvinnelig bryting.
De planene gikk i vasken da hun fikk en alvorlig skade,
som avslørte noe annet som var mye verre.
Men hun kom seg gjennom alt.
Jeg har vært i helvete og tilbake. Jeg har taklet mye.
Jeg stopper ikke før jeg når toppen.
Dette er min lidenskap. Det er dette jeg skal gjøre.
Men jeg var ute i lang tid.
Jeg tenkte: "Ville jeg bli den samme Tatiana, den samme atleten igjen?"
Det tidligere bryter-esset er tilbake etter nesten fire års pause.
Kan vi prøve en gang til?
Alle så mye potensial i meg.
Nå, etter alt jeg har vært gjennom...
I kamp, fra Rancho Cucamonga i California...
...er det endelig min tur.
...Tatiana Suarez!
- Går det bra? - Ja.
ÅTTE MÅNEDER TIDLIGERE
Jeg startet ikke med MMA for å bli nummer to eller tre.
Jeg vil bli UFC-mester.
Jeg har virkelig trodd på det helt siden min første tur på matta.
Det er som å spille sjakk
eller poker, og jeg har den beste hånden.
Det heter "mixed martial arts", og for meg er det kunst.
Det er en måte å uttrykke seg på.
Tid!
Du lurte oss, hva?
Hvordan?
Du kom uten belte.
Jeg tenkte: "Se på henne, hun har ikke belte," og ble overrasket.
Jeg prøvde å ta et skritt tilbake,
fra half guard til leg lock.
Jeg prøvde det på alle.
Jeg prøvde på henne 40 ganger, hun blokkerte 41.
Du har drevet med bryting?
- Ja. - Profesjonelt.
Ja.
Jeg har alltid hatt konkurranseinstinkt.
Jeg har alltid hatt motivasjon, ambisjon og arbeidsmoral.
Jeg kan ikke forklare det, det har vært sånn siden jeg var barn.
Tatiana var alltid veldig aktiv.
TATIANAS BESTEMOR
Hun ville alltid være midtpunktet.
Hun skapte alltid liv og røre.
Gratulerer med dagen
Gratulerer...
Chris, ned med hodet.
Tatiana pleide å bli med broren Chris på trening,
og fulgte nøye med.
Vi var på turnering og hun sa: "Jeg vil også bryte."
TATIANAS MOR
"Jenter driver ikke med bryting", sa jeg.
Tatiana har alltid vært en som...
TATIANAS BROR
...når hun har bestemt seg for noe, gjennomfører hun.
Hun trente bryting mot gutter.
Hun hadde små pusesokker på.
Høy hestehale og pannelugg, og hun var tøff,
hun la dem i bakken,
og reiste seg og smilte.
Jeg ble glad i bryting veldig tidlig.
Hei bestemor, barnebarnet ditt er en tøffing.
Hun er helt rå.
I bryting pleier vi å si:
"Du må ha dyret i deg."
Tatiana er dyret.
Det er det meksikanske blodet.
Kom igjen, Tatiana!
Da jeg var 12, bestemte jeg meg for at jeg skulle bli olympisk mester.
Ja!
Da jeg begynte på high school, fortsatte jeg å ha det målet.
Kom igjen, Tati. Du klarer det.
Hun gikk ikke på vitnemålsutdelingen eller skoleballet.
Var det dansekveld på skolen, var hun alltid opptatt på turnering.
Hun ofret mye.
Alt handlet om bryting, og om å nå målet.
Hun konkurrerte mot noen av de beste gutta i California.
Og selv om de var unge,
var Tatiana ekstremt dyktig.
HIGH SCHOOL BRYTETRENER
Den jenta skulle ikke tape.
Hun ble en frontfigur for kvinnebryting.
Hun betydde mye for Northview.
Jeg var den beste jenta i USA på den tiden.
Og da var jeg ikke på høyden.
Jeg hadde akkurat startet karrieren som utøver.
Bryting er en individuell sport, men krever et stort støtteapparat.
Northview med alle trenere og ansatte,
har formet meg ikke bare som utøver, men som menneske.
Jeg er veldig heldig som kan dra tilbake
og hjelpe til, og være en del av Northview-familien.
Hun er en av våre egne, Tatiana Suarez.
Det var her det startet Hun er fire ganger delstatsmester.
Hun har banket mange av gutta her.
Vi er heldige som har en fra landslaget her hos oss.
Gi henne en applaus, folkens.
Tatiana Suarez er adelig på både dame- og herrelaget.
TRENERASSISTENT NORTHVIEW DAMER
Hun var en av pionerene innen kvinnebryting i California
og resten av landet.
Bryt!
Jeg må få albuen bak her, det er forsvaret.
Hun trente med guttene, og det var tøft.
Det er et program med fokus på mesterskap.
Jeg tar et skritt frem, og da får jeg nok plass.
Tatiana Suarez er en legende.
Det er gøy når hun trener med oss.
BRYTER, NORTHVIEW HIGH SCHOOL
Da jeg begynte med bryting, var jeg på en samling,
og hun kom og snakket.
For meg som nybegynner,
og det var ikke mange jenter,
så fikk jeg treffe en som hadde kommet langt.
Det var en vekker for meg,
og jeg tenkte: "Dette kan jeg få til."
Jeg forsøker å ha samme mentalitet som Tatiana.
BRYTER, NORTHVIEW HIGH SCHOOL
Jeg ønsker å følge i hennes fotspor.
Nå dytter jeg forover.
Så snart hun dytter imot, slenger jeg henne ned. Ok?
Bryting er ikke for hvem som helst.
Du må være mentalt sterk...
HOVEDTRENER, NORTHVIEW DAMER
...og du må tåle en del skuffelser.
Å få se så mange unge bli profesjonelle voksne,
fra alle samfunnslag, det er helt fantastisk.
Kvinnebryting er fremdeles ganske nytt.
La henne holde deg over nakken.
Det er mye mer akseptert nå enn for noen år siden.
Da jeg begynte å ta med Tatiana på nasjonale konkurranser,
var det bare fem skoler i USA
som hadde jentebryting og stilte med lag.
Nå er det nærmere hundre.
Det er en av sportene i USA som vokser raskest.
Det er fantastisk.
Du skal presse på,
hun presser imot, og da gjør jeg sånn.
Jeg ønsker å inspirere, spesielt fordi jeg er latinamerikansk.
Jeg bor i California, det er mange av oss her.
Hele laget er latinamerikansk. Det føles godt å kunne hjelpe dem,
for den gammeldagse meksikanske tankegangen
er at kvinner ikke skal drive med sport.
Jeg elsker å vise at man kan være kvinne
og være fremgangsrik på grunn av bryting.
Og alle jentene som kommer etterpå.
Det er den amerikanske drømmen.
Våre foreldres ønsker var
å få et bedre liv for seg og barna i dette landet.
Og ved å jobbe hardt og trutt med sporten får de disse mulighetene,
som sjansen til å gå på college, for eksempel.
På en solid grunnmur kan man bygge flere generasjoner.
I min kultur er ikke jentesport særlig vanlig.
Men brødrene mine drev med bryting, og jeg tenkte: "Wow,
det er kjempetøft. Det vil jeg prøve."
BRYTER, NORTHVIEW HIGH SCHOOL
Jeg har nok fått mer selvtillit.
Det får jeg høre fra andre...
BRYTER, NORTHVIEW HIGH SCHOOL
...både fra mamma, og lagkameratene. De er min andre familie.
Det er en god følelse, å vite at vi støtter hverandre.
BRYTER, NORTHVIEW HIGH SCHOOL
Vennene mine opplever det samme,
eller har opplevd det samme.
Alle pusher hverandre.
Alle gir 100 prosent.
Bryting har betydd alt for meg.
Når jeg bryter, slipper jeg ut alt sinne og frustrasjon.
Det har hjulpet meg å bli mer utadvendt.
- "Vikings" på tre! En, to tre! - Vikings!
- "We don't break!" - "We break people!"
- Hei! - Ja!
"We don't break, we break people." Det er mottoet vårt.
Uansett hva som skjer, lar vi oss ikke knekke.
Da jeg var 17, hadde jeg vunnet nasjonalt mesterskap fire ganger.
Det var mye press på meg,
for jeg ville bli olympisk mester.
Men jeg yter best når jeg har press på meg.
Jeg prøver ikke å unngå det.
Hele livet har jeg hørt
at jeg ikke burde bryte fordi jeg er jente.
Jeg burde ikke være der fordi jeg er jente.
Det gir meg ekstra motivasjon. Hvis folk tviler,
føler jeg at jeg må motbevise dem.
2008 UTTAK TIL OL
Tatiana kom på landslaget da hun var 17 år.
Det var helt utenkelig.
Da jeg tok henne med til US Nationals,
slo hun den regjerende mesteren.
Bryting er den opprinnelige sporten.
Den eldste sporten i de olympiske leker.
Tatiana var en enestående konkurransebryter da hun var ung.
HOVEDTRENER DAMELANDSLAGET
Så gikk hun videre til seniornivå, og siden hun var så dyktig,
gikk hun raskt oppover.
Hun ville ikke la seg skyve ned igjen.
Det var ingen latinamerikanere på det amerikanske laget,
så jeg var veldig stolt over å være den første latinamerikaneren
som representerte Team USA.
Terry så et stort potensiale i meg, og han la ned mye tid.
Jeg tror Tatiana ville blitt olympisk mester.
Hun var en sånn utøver.
De fleste utøverne ønsker å vinne.
Tatiana måtte vinne. Det er en forskjell.
Å feile var ikke et alternativ.
HJEMME HOS CHRIS
Hva skjer? Hvordan er formen?
Bra.
Du føler deg klar?
Jeg har begynt å sparre.
Før det trente jeg litt og gjorde jiu-jitsu.
Jeg vil trene hardt, men jeg er nervøs.
Du trenger bare å trene hardt to, tre dager i uka.
- Men jeg trener hardt... - Ja, det er det jeg sier,
du er nødt til å endre på det. Du har ti år igjen...
Jeg har et veldig nært forhold til broren min.
Vi vokste opp sammen.
Det sies at en bryter går gjennom veggen,
mens en jiu-jitsu utøver finner den raskeste måten å gå rundt.
Istedenfor å gå gjennom veggen som du pleide,
må du gå oppover, men litt sidelengs.
Ja.
Jeg vokste opp med én forelder.
Faren min dro da jeg var syv år.
Han skulle hente meg på bursdagen min,
og vi skulle til Disneyland. Han kom aldri.
Jeg husker at vi kjørte bil, og radioen sto på.
De spilte latinamerikansk musikk, og hun sa: "Skift, skru den av."
Hun fikk tårer i øynene, for det minnet henne om faren.
Mamma måtte gjøre alt.
Det hjalp mye at broren min var der,
for jeg hadde ingen farsfigur.
Jeg hjalp til med Tatiana i opp- veksten. Byttet bleier, matet henne.
Hun var min lille kompis.
Han var ikke gammel nok til å være faren min,
men han var stor nok til å passe på meg.
Én crispy burger på vei.
Jeg ville være den personen som faren aldri var.
- Hvorfor spiser du ikke? - Jeg er ikke sulten.
Det er kanskje fordi at når jeg vokste opp,
hadde jeg ingen som passet på meg.
Det var alltid jeg som passet på alle andre.
Det kan være tøft å være alenemor.
Jeg ble gravid med Chris da jeg var 15.
Min mor ville at jeg skulle ta abort,
for hun mente det var best.
Men det ønsket jeg ikke, og fulgte hjertet.
Jeg kjøpte en husvogn i El Monte da Chris var fem år,
og så fikk jeg Tatiana like etter.
Det var mye usikkerhet.
Vi hadde ikke et stabilt hjem da vi var barn.
Jeg ville bli barnelege. Jeg hadde gode karakterer...
...var flink på skolen. Jeg var æreselev på junior high.
Beklager.
Stefaren min var voldelig mot mamma.
Han snakket stygt og nedsettende til henne.
Det hendte at han slo meg, eller plaget meg.
Han sa han skulle hente pistolen og drepe henne.
Det skjedde ofte. Det var ikke bare én gang.
På grunn av dette,
var hun ikke så flink til å uttrykke...
Jeg vet ikke om det var sinne eller frustrasjon.
Lisas reaksjon under kampene,
var ofte litt i overkant.
Det betydde litt for mye for henne at det gikk bra.
Kom igjen. Få ham til å grine.
Å vinne var det viktigste for mamma. Det var det eneste alternativet.
Det var tøft.
Hun kunne si: "Nå må du faen meg vinne, ellers..."
Man ble livredd.
Jeg husker en gang jeg tapte.
Bra kamp!
Broren min sa: "Jeg blir med dere."
Og jeg sa: "Jøss, jeg syns mamma...
...takler tapet veldig bra."
Vanligvis blir hun veldig opprørt.
Jeg visste at hun behandlet meg annerledes fordi broren min var der.
Så dro vi hjem til bestemor, og vi slapp av broren min.
Jeg husker at jeg fikk en klump i magen, for jeg visste at...
Jeg visste at det kom. At hun ville bli sint.
Han gikk ut av bilen, og i samme øyeblikk...
...slo hun meg.
Jeg var sint på moren min i oppveksten.
Jeg ville alltid motbevise henne, men også gjøre henne glad.
Jeg følte at jeg aldri var bra nok.
Det var tøft. Fordi...
...alt man ønsker er kjærlighet fra foreldrene.
Jeg forsøkte å beskytte henne.
Jeg ville at hun skulle være trygg.
Jeg gjorde mitt beste, jeg vet ikke om det var godt nok.
- Chris Lopez. - Heia Chris!
Da jeg ble eldre og flyttet for å gå på college,
ble jeg voksen, og hun var fremdeles liten.
Jeg husker en vanskelig telefon- samtale fra da jeg var på college.
Hun ringte og gråt fordi jeg var borte.
Hun spurte hvorfor jeg hadde reist fra henne.
"Hvorfor forlot du meg?", spurte hun.
Jeg følte at hun var mitt ansvar.
Jeg kommer alltid til å huske stemmen hennes og at hun gråt.
- Bli der. - Snu!
Jeg elsket å bryte, det var mitt fristed.
Jeg la all energien i brytingen,
og det ga resultater.
Tatiana Suarez.
Jeg tror det hjalp meg gjennom mye av smertene.
Alle finner ting i livet
som hjelper dem å takle utfordringene.
For meg var det brytingen.
Det var sånn det begynte for meg.
Det er mange som opplever at brytesporten
er en slags forberedelse på livet.
Den forbereder deg på oppturer og nedturer, seiere og tap.
Og du lærer å takle det og stå i det.
Jeg slet med den mentale helsen gjennom hele high school.
Jeg hadde mye angst og depresjon.
Jeg visste ikke hvor ille det var før vi var midt oppi COVID.
Følelsen av å være alene.
Alle har forskjellige historier, men for meg
var det bryting som hjalp med min mentale helse.
Det var grunnen til at jeg sto opp om morgenen.
Bryting hjalp meg ut av det mørke stedet jeg var på,
det mørke stedet jeg hadde laget. Det hjalp meg fremover.
Kunne jeg snakket med meg selv som yngre, ville jeg sagt:
"Du har store ting i vente.
Det blir tøft, men du kommer ut av det."
Da jeg representerte Team USA,
ville de at jeg skulle bo på OTC, det gjorde jeg med glede.
COLORADO SPRINGS OLYMPISK TRENINGSSENTER
Det var deilig å komme seg bort.
Jeg hadde ikke noe særlig forhold til moren min.
Vi snakket ikke sammen.
Jeg dro ikke hjem i feriene.
Jeg trivdes godt på OTC,
for alt du gjør er å spise, sove og bryte.
Og det er meg.
Vi er klare for runde to i verdensmesterskapet.
Jeg begynte med internasjonal bryting og gjorde det veldig bra.
Jeg tok bronse som 18-åring.
Så jeg var overbevist om at jeg kom til å bli olympisk mester.
Jeg måtte modnes som utøver, så det var kun snakk om tid.
TOURCOIGN GRAND PRIX 2011
Under French Open merket jeg at nakken var vond.
Det prikket i ansiktet og armen.
Da jeg varmet opp, tenkte jeg: "Hvordan skal dette gå?"
Men jeg knuste motstanderen.
Jeg var så stolt, for jeg hadde klart å snu det mentale
fra negativt til positivt på kun få minutter.
Jeg endte opp med å vinne French Open.
Og så fløy vi tilbake.
Vi la merke til at hun hadde rykninger
og løftet skulderen hele tiden.
Jeg tenkte: "Dette må vi få sjekket, her er det noe som skjer."
Jeg var på trening, og plutselig kunne jeg ikke bevege meg.
Jeg vet ikke hvor lenge det varte.
Det kan ha vart i noen sekunder, jeg kunne ikke røre meg,
og jeg husker at det føltes som en evighet.
Nakken var låst, og hun skrek.
Hun ble forferdelig skremt. Ingen ønsker å bli lam.
De ringte ambulanse, og jeg trodde de skulle si:
"Du blir bra. Vi må fikse dette og du kan fortsette å bryte igjen."
Men ryggraden min var skjev.
Nakkeskade er ødeleggende for en bryter.
Det er lett å tenke...
PROFESSOR OG FORSKER I PRESTASJON
"Er dette den millimeteren,
er det dette som setter meg i rullestol resten av livet?"
De sa: "Du burde slutte å bryte.
Vi tror at du kan bli lam."
Hun dro hjem etter det, og kom aldri tilbake til bryting.
Men nakkeskaden reddet livet hennes.
Jeg måtte gå til en spesialist, og på grunn av diagnosen
hadde de tatt bilder, og de fant en kul på skjoldbruskkjertelen.
Jeg tok biopsi, og det viste seg at det var kreft.
Ordet "kreft" er skummelt.
Jeg var helt knust.
Jeg var redd for henne.
Hun snakket ikke så mye om det, men det var lett å se på henne,
og måten hun var på, at det var veldig tøft for henne.
Hun...
...forsvant inn i mørket.
Bokstavelig talt.
Jeg ville ikke at de skulle være bekymret, så jeg taklet det alene.
Jeg hadde mye depresjon.
Jeg følte meg hjelpeløs og alene.
Av og til tenkte jeg på selvmord.
Det var tøft, for jeg måtte slåss mot en sykdom som kunne drepe meg.
Men jeg ønsket ikke å være der,
for jeg hadde ikke brytingen lenger.
Jeg måtte fjerne skjoldbruskkjertelen.
Men det hadde spredd seg til lymfeknutene og mot lungene,
så de måtte fjerne noe av lymfeknutene også.
Hovedfunksjonen til skjoldbrusk- kjertelen er å regulere stoffskiftet.
Plutselig er den delen som styrer energinivået,
når du skal hvile,
og hvor mange kalorier du har forbrent, den er borte.
Det er veldig vanskelig...
...for et normalt menneske å klare seg uten skjoldbruskkjertelen.
Spesielt for en toppidrettsutøver som driver profesjonell kampsport.
Etter nakkeskaden og kreften, måtte jeg dra tilbake til California.
Jeg var helt ødelagt både emosjonelt og mentalt.
Det var tyngre å miste brytingen enn å finne ut at jeg hadde kreft.
Det var ekstra vanskelig fordi det fristedet jeg pleide å ha,
det var borte.
Jeg var så deprimert og tenkte: "Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre.
Jeg vet ikke hvem jeg er".
Men én ting jeg lærte fra brytingen,
var at når det er tøft, må du fortsette å kjempe.
Jeg lærte mye i løpet av den tiden.
Jeg hadde lagt hele livet i brytingen,
så det tvang meg til å finne ut av hvem jeg var
utenfor brytingen.
Det var en gave selv om det var veldig tøft,
men jeg kunne kjempe mot kreften og få behandling.
Samtidig visste jeg at jeg ikke var ferdig.
Jeg tenkte: "Jeg skal finne en måte å komme tilbake til bryting på."
Hun er ikke et vanlig menneske.
Ikke at det er noe galt i det, men det er ikke henne.
Hun er en som kjemper. Hun er en som elsker å konkurrere.
Det er det hun kan.
Jeg forsøkte å være der for henne til enhver tid.
Jeg ville at hun skulle vite det.
Uansett hva som skjer, så er jeg her.
Spiller ingen rolle om du jobber i kassa på dyrebutikken.
Jeg er glad i deg uansett. Men det var ikke det hun ønsket.
Jeg prøvde å finne ut av hva jeg kunne drive med.
som ikke var vondt for nakken.
Hun begynte med jiu-jitsu, og jeg spurte: "Er det så lurt?
Det er vel det samme som bryting?"
Og hun sa: "Nei, det er ikke like tøft mot nakken."
Frykten for å bli lam.
Jeg tror mitt behov for å bli best
overskygger den frykten.
...når han står riktig plassert, går du.
Første gang jeg traff henne var da hun kom på senteret,
og trente jiu-jitsu.
Jeg husker at jeg så henne rulle...
HOVEDTRENER
...og alt kom så naturlig. Hun visste hvordan hun skulle bevege seg,
hvor hun skulle legge vekt og trykk.
Han så på meg og spurte: "Har du gjort dette før?"
"Nei, jeg har drevet med bryting", sa jeg.
"Ja, det ser jeg", svarte han.
Hun var bedre enn mange av gutta, og jeg fant ut
noen dager senere hvilket nivå hun hadde ligget på som bryter.
Vi trente på et MMA-senter,
så jeg hadde MMA-teknikken på nært hold,
og tenkte: "Jeg vil prøve det også."
MMA står for "mixed martial arts"...
...og det har elementer fra jiu-jitsu,
boksing, bryting... Alle mulige former for kampsport
er mikset sammen til én sport,
og du ser hvem som er best.
Tatianas fundament er bryting.
Noen av de beste bryterne har hatt suksess i MMA.
Jeg har lenge ment at bryting
er det beste fundamentet å ha hvis du driver med MMA.
Hun skilte seg ut umiddelbart.
Vi har hovedsakelig mannlige utøvere her,
så mange av dem kom bort til meg og spurte hvem hun var.
Tati begynte hos meg i 2012, 2013, og konkurrerte aktivt i MMA
fra 2014, da hun hadde sin første kamp.
TATIANAS PROFFDEBUT
Kom igjen, Tatiana. Bruk knærne.
Tatiana Suarez!
Så snart hun var frisk nok, gikk hun tilbake til å konkurrere.
Jeg visste at så snart hun gjorde det,
var det bare å si lykke til til de andre damene der ute,
for hun er en tøff motstander.
Ja!
Jeg hadde bare vært i buret i seks måneder,
da jeg hørte om et show som het The Ultimate Fighter.
Jeg ville være med på det!
Trettito utøvere med ett felles mål.
Å overleve de tøffeste motstanderne i MMA.
I The Ultimate Fighter plasserte de 16 utøvere sammen i et hus.
Det var en slags turnering.
Vi henter inn de aller beste...
...i verden i hver vektklasse
og to av verdens beste til å være hovedtrenere.
Som trener i The Ultimate Fighter måtte jeg velge et lag.
Jeg måtte velge noen få som skulle kjempe under mitt navn.
TIDLIGERE UFC-UTØVER, TRENER I TUF SESONG 23
Vinneren fikk en sekssifret kontrakt med UFC.
Kom igjen! Ja!
Jeg hadde bare hatt tre kamper,
så dette ga meg en mulighet
til å få flere kamper og mer erfaring.
Jeg var helt overbevist om at jeg ville vinne.
Når det er uttak, må du rulle i to minutter.
Så sparret vi litt. Jeg knuste ei jente.
Etter et par uker ringte de meg
og sa: "Du kom med på showet."
Jeg hadde begynt å jobbe i en dyrebutikk, for det passet med deltid
mens jeg trente MMA.
Jeg sa til sjefen: "Ja, jeg drar."
"Hva?", sa hun og jeg sa: "Jeg kom med på TUF -showet."
"Da ses vi om noen måneder," sa hun.
"Jeg kommer ikke tilbake," sa jeg. Og så dro jeg.
Første gang jeg så Tatiana, tenkte jeg:
"Denne jenten har noe helt spesielt."
Da jeg så henne på matta, tenkte jeg:
"Denne jenten er seriøs."
Velg utøver.
Tatiana.
Tatiana var veldig fokusert. Hun visste hva hun ville.
Det var helt fantastisk. For noen kommer det naturlig,
og det er hun et perfekt eksempel på.
Hun har hatt mye motgang i livet som gjør at hun er der hun er i dag.
Tatiana var ikke den typen som ville ligge under.
Hun kommer inn og gjør jobben. Og hun vinner.
Jeg kom til finalen i TUF.
I finalen i stråvekt har vi Tatiana mot Amanda.
De kjører promo siden det er finale, og jeg står bak
og hører motstanderen snakke om meg.
"Tatiana er ikke vant til å være...
...spikeren, så jeg skal være hammer og knuse henne."
Jeg var helt rolig, men da jeg hørte henne si det,
tente jeg på alle plugger.
Ingen skal slå meg.
Jeg var ikke nervøs engang, jeg var så rasende
fordi noen trodde de kunne slå meg.
Den ubeseirede Tatiana Suarez.
Hun er en dyktig bryter med flytende overganger,
og varierer godt i angrepene,
og har gode variasjoner i sine submissions.
Jeg la henne i bakken og fyrte løs med slag,
og plutselig er jeg i en armbar.
Cooper prøver seg på en armbar.
Jeg tenkte: "Aldri at jeg tapper ut. Da må hun brekke armen min først.
Jeg kan ta henne med én arm, og jeg skal vinne mesterskapet."
Jeg ga blaffen.
Godt forsvar av Suarez.
Endelig fikk jeg armen løs.
Fint hammerslag fra Suarez.
Forsøk på D'Arce. Kjapp overgang til japanese necktie.
Hvis hun klarer å få høyrebenet rundt foten.
Jeg gjorde en D'Arce, og jeg holdt så hardt at hun tappet ut,
men dommeren så det ikke.
Jeg sa til ham: "Hun tapper,"
og plutselig veiver hun med beina,
for hun tror hun skal svime av, og får panikk.
Han tapper henne og sier: "Stopp."
Tatiana Suarez er The Ultimate Fighter!
Suarez avslutter en fantastisk innsats i The Ultimate Fighter.
Det var en slags bekreftelse.
Endelig fikk resten av verden se det jeg så, det jeg vet.
The Ultimate Fighter sesong 23- vinner i stråvekt-klassen:
Tatiana Suarez!
Det at jeg vant, ga håp til veldig mange.
De hadde sett alt jeg hadde vært gjennom.
Familien, Northview, alle sammen.
De så at jeg mistet noe,
men så fikk jeg noe som var enda bedre.
Jeg har vært i helvete og tilbake. Jeg har vunnet over kreften.
Jeg kommer fra et sted som sier: "We don't break, we break people."
Jeg lar meg ikke knekke. Jeg har overvunnet mye,
og jeg stopper ikke før jeg når toppen.
Da hun sa: "Der jeg kommer fra...
Der jeg kommer fra, lar vi oss ikke knekke."
Da er ringen sluttet...
Du har trent noen, gitt dem troen på seg selv,
da blir du veldig stolt.
Jeg så mamma backstage, og hun gråt.
og sa: Jeg er så stolt av deg."
Jeg husker at jeg ga henne en klem og innså at
hvis hun ikke hadde ofret så mye for min skyld, hadde jeg ikke klart det.
Hei.
Hallo!
Hei.
Maria. Skal vi sparre?
- Ja. - Ok.
Jeg må alltid vite at jeg kan holde ut på et visst nivå.
Jeg gjør det alltid på trening,
så jeg kan føle meg trygg i buret.
Jeg liker følelsen av å presse meg selv hardt.
Jeg nyter nesten følelsen av å knekke noen på trening.
Brytingen og grapplingen er ikke bare god, den er på elitenivå.
Det er det som skiller henne ut. Og slagene er helt rå.
Tatiana har en røff stil. Tungt topp-trykk.
Hun bruker hendene godt.
Jeg veier syv kilo mer,
og har drevet med bryting hele livet. Jeg må ta i alt jeg kan
for å ikke bli lagt ned eller tatt i lås.
Kom igjen! Gi litt motstand.
Slåss litt.
Det er 50 prosent. Slåss litt.
Jeg gleder meg til å møte noen i buret igjen.
Jeg elsker at det er konkurranse, men det er litt vold også.
Det er voldelig kunst.
Jeg kan gjøre det opp mot buret.
Ja. Men i midten?
I midten må du korte avstanden,
og pass på å være trygg når du tar tak, skjønner du?
Og så tar jeg tak.
- Ta tak og se hva som skjer. - Ja.
Lurer på om vi skal ha grappling-runder igjen.
Jeg grappler i alle rundene uansett.
Jeg prøvde på en underhook for å ta tak i beinet ditt.
Ja.
Hvis jeg klarer å slåss mot Tatiana, klarer jeg hun andre også.
Det er veldig viktig for meg å hjelpe andre jenter
å føle at de kan prestere i en mannsdominert sport.
Det er veldig viktig for meg.
En av utfordringene som følger med brytingen,
er at jeg ikke føler meg som en jente.
Jeg tenkte: "Jeg bryter mot alle disse gutta."
Jeg blir ikke tatt like alvorlig fordi jeg er jente, og tenkte:
"Jeg er vel en av de få som virkelig vil dette."
Men det gjør at jeg føler meg spesiell.
Mange kan bli litt redde.
"Hun er bryter, ikke kødd med henne."
Vi ser mye tøffere ut en alle andre,
så det skiller oss ut.
Jeg ønsket ikke å skille meg ut,
og bryting har fått meg ut av det skallet.
Nå kan jeg uttrykke meg selv, bruke sminke og fikse håret,
gjøre hva som helst for å se bra ut, for nå har jeg selvtilliten.
Jeg assosierer ikke kampsport med å være maskulin.
Jeg elsker å være en sterk kvinne.
Jeg syns det er feminint å være sterk.
Jeg føler at jeg representerer kvinner.
Jeg representerer mitt lokalmiljø. Jeg representerer latinamerikanere.
Derfor prøver jeg
å ikke bare være en god utøver, men et godt menneske.
For meg er det selve reisen som gjør deg til et bedre menneske,
hvis du bruker alle hinder og motgang til din fordel.
Etter at jeg vant TUF, var jeg i kamp mot Viviane Pereira.
Jeg vant i en enstemmig avgjørelse.
Så var jeg i kamp mot Alexa Grosso, og tok henne i et rear-naked choke.
Imponerende av Tatiana Suarez.
Så møtte jeg Carla Esparza,
og vant på teknisk knockout i tredje runde.
- Tatiana Suarez! - Enestående!
Etter at jeg slo Carla, var det mange som kalte meg
"the champ" allerede.
Så jeg følte at jeg var på vei mot tittelen.
Så ba de meg møte Nina Ansaroff
i tittelkamp.
Her er hun, folkens. Kvinnen alle snakker om.
Ranket som nummer to i stråvekt- klassen, ubeseirede Tatiana Suarez.
Et par uker tidligere hadde jeg skadet nakken på trening.
Jeg visste ikke i hvilken grad, så jeg gikk i konkurranse med den.
Suarez i blått, og Nina Ansaroff i grått.
I begynnelsen kjente jeg iling nedover armen.
- Hun har fått henne ned. - Det er nivåer i denne sporten.
Jeg tror det mentale var
min største utfordring i den kampen,
for man frykter lammelser osv.
Man skal ikke tenke på lammelser når man er i kamp.
Vinner av kampen etter enstemmig avgjørelse er,
Tatiana Suarez!
Etter kampen i 2019 tenkte alle:
"I 2020 er hun en champion". Uten tvil.
Det har vært en lang reise,
og jeg vil bare få det beltet rundt livet.
Etter kampen ble nakken mye verre.
Jeg innså at jeg kom til å trenge en lang pause.
Jeg tok kontakt med Andy Galpin, og vi la en plan
for hvordan jeg skulle behandle nakken, jeg visste
at jeg ikke ville klare det alene.
Vi så for oss seks til syv måneder,
og det er fire år siden.
Nakkeskaden var en stor utfordring, for det påvirket alt.
Alt vi ba henne gjøre,
det er ikke mange idrettsutøvere som hadde holdt ut.
Se for deg at du må bruke tre og en halv time
på å strekke nakken, hver eneste dag, flere ganger om dagen.
Jeg tror det er i sinnet, av og til tenker jeg:
"Tenk om jeg ikke blir bedre?" Så jeg tok én dag av gangen.
Jeg vil ikke bruke livet på å tenke: "Hva om?"
Jeg vil ha innstillingen: "Jeg strebet for å oppnå det."
Kanskje bommer jeg, men da har jeg prøvd.
Det tok nesten to år, men så var hun klar.
Vi prøvde et oppkjøringsprogram, og alt gikk perfekt.
Jeg tenkte: "Du kom deg gjennom
en proff oppkjøring. Nå blir det kamp."
Det ble planlagt en kamp.
Oppkjøringen gikk bra.
Jeg ville bryte, så jeg trente med en fyr.
Jeg fikk ham i bakken.
Han likte nok ikke det.
Han skyter opp og dytter meg mot veggen.
Når du er i buret, har du mer å gå på,
for det er litt bevegelighet. Men mot en fast vegg,
blir det noe helt annet.
Han samler bena mine
og forsøker å trekke meg ned,
og da hører jeg et vanvittig høyt smell.
Det hørtes ut som et balltre som traff noe.
Kneet mitt sto i feil retning,
og det var gått ut av ledd.
De forsøkte å roe meg ned, og jeg hylte.
Kneet sto i feil retning. Jeg strammet lårmuskelen,
og det popper på plass igjen.
Det var helt forferdelig,
for jeg hadde akkurat kommet tilbake fra noe veldig tøft,
både mentalt og fysisk. Jeg hadde jobbet så hardt
for å komme dit, så det var veldig tøft.
Jeg tror ikke jeg noen gang har vurdert å gi opp,
men der og da gjorde jeg det.
Etter at jeg ble skadet,
tok jeg MR, og de ringte meg og sa:
"Kneet ditt er ikke bra. Det er noe av det verste jeg har sett.
Det ser ut som du har vært i en motorsykkelulykke."
Det var ikke en kneskade. Beinet ble nesten revet av.
Det hadde vært ille nok å ha et ødelagt kne,
og være ute i fire måneder til.
Men dette var noe annet.
Jeg var på mitt aller laveste.
Hver dag var en kamp, jeg hadde så mye smerter.
Og da mener jeg følelsesmessig og mentalt.
Jeg lå i senga og gråt i en hel uke.
Men så tenkte jeg: "Det er på tide å gjøre noe."
UFC INSTITUTT FOR YTEEVNE
Hun er heldig som er en del av UFC.
Hun har tilgang til UFC Performance Institute.
Det er til stor hjelp, spesielt i denne situasjonen.
Hun fikk raskt kontakt med
noen av verdens beste fysioterapeuter.
Hun snakket med forskjellige kirurger.
Kirurger som er utilgjengelige for folk flest.
Opp her...
Når en idrettsutøver får en slik skade i et ledd,
vet vi at det kan bli operasjon.
Vi vet også at det blir en lang vei tilbake.
Bra.
Jeg traff Tatiana for første gang da hun var på det olympiske laget.
Så jeg har jobbet med henne siden 2011.
Jeg har fulgt henne lenge...
FYSIOTERAPEUT, UFC
...så jeg kjenner til skadene hennes. Jeg vet også hva som skal til.
Slik jeg kjenner henne og hennes viljestyrke,
er det ingen ting som stopper henne.
Hun har store mål og store drømmer,
om å nå toppen og bli der.
Bra.
Jeg ble operert her i Las Vegas.
Etter to dager begynte jeg med fysioterapi.
Et comeback begynner ikke når du har blitt bra igjen,
det begynner mens du er skadet og må operere,
og før operasjonen. Det er sånn jeg tenker.
For meg begynte det i det øyeblikket jeg bestemte meg for å fortsette.
Tatiana Suarez er et av de sterkeste menneskene jeg vet om.
Jeg hadde også en skade i foten. Og når hun kan takle alle skadene,
så kan jeg også. Det er veldig inspirerende.
Å se Tatiana komme seg gjennom noen av de samme tingene,
hjalp meg mye.
Hun er en stor inspirasjon,
måten hun takler alle utfordringene hun har hatt.
Når jeg bryter, forsøker jeg å være som henne.
Jeg prøver å huske at
hennes mentalitet er: "Du legger meg ikke i bakken."
Da jeg slet med psyken,
trente jeg mye med Tatiana.
Hun satte et eksempel: "Hvis hun kan, så kan jeg også."
Det ga meg motivasjon.
Jeg tror ikke jeg kan si at jeg følger i hennes fotspor,
eller viderefører arven.
det er ikke enkelt.
Men det er nok noe alle vi andre er ute etter.
Hvis du ser på sporten og utøverne,
er det mennesker som andre ser opp til.
Disse kvinnene viser unge jenter hva man kan få til.
Hvis vi ser 15 til 20 år frem i tid,
og disse unge jentene følger damene,
får vi en helt ny type kvinnelige utøvere.
Jentene må se hva som er mulig.
Vi har ikke sett henne siden juni i 2019.
Det er en tragedie, at hun i sin beste tid må være ute i over tre år.
Og med hennes ferdigheter ville hun vært mester nå.
Hvem vet hva det ville betydd for henne og familien,
økonomisk osv. Det er tøft å ta inn over seg.
Er du borte fra kampsport i tre år, og forsøker å komme tilbake...
...er det veldig vanskelig.
Hun har ikke vært i buret på tre år.
Nakkeskade, skjoldbruskkjertelkreft,
og så river hun nesten av kneet.
Når skal man stoppe opp og si: "Vet du?
Kanskje dette er ikke noe for meg."
Men hun har jobbet hele livet for å komme hit.
Livet har gitt henne mye dritt,
og hun har overvunnet alt.
Du ga ham nesten en lærepenge.
- Ja, jeg vet det. - Han ville ikke gi seg.
- Nei. - Han kikket bort hit
da du tok kvelertak. Han var nok litt flau.
TATIANAS LEILIGHET
I dag skal jeg sende en melding til Mick Maynard i UFC
og be om en kamp.
Jeg føler meg mentalt klar.
Jeg har trent en god stund.
Jeg føler meg sterk. Nå må jeg bare få en kamp og en dato.
HEI, MICK. JEG ER KLAR FOR KAMP.
Nå kan det være mot hvem som helst.
Jeg bryr meg ikke. Han svarte.
Han sa: "Så bra! Gode nyheter." Så sa han: " 52 kilo?"
Det blir nok ikke 52, nei. Det blir 56 kilo.
Jeg har fått litt mer muskler.
MENTE 56 TIL NESTE KAMP
Jeg er klar uansett, men jeg er glad han skal finne
en jeg kan møte, så jeg endelig kan komme meg ut
i kamp og konkurranser, for det er det jeg elsker.
SÅ BRA
Det er lenge siden jeg har vært i kamp,
JIPPI! GLEDER MEG.
og jeg gleder meg til å vise frem hva jeg kan.
Forhåpentligvis er dette begynnelsen. Jeg gleder meg.
Hei, folkens. James Lynch her, med en kjapp kommentar til nyheten
om at Tatiana Suarez endelig skal i kamp
etter en lang pause.
Hun skal møte Montana De La Rosa.
Montana er tøff. Hun er rask og har tunge slag.
Hun har vært bryter, og vil nok jobbe mye med forsvar.
- Stopp! - ...under haken, og hun er ute!
Hun er på øverste nivå. En av fordelene Montana har,
er at hun tilhører en tyngre vektklasse.
Det er godt å se Suarez tilbake. Det er en stund siden sist.
Er hun frisk, vil hun sette preg på 2023-sesongen. Det blir spennende.
Så hva tenker dere...
Jeg er litt nervøs, faktisk. Jeg må klareres, så jeg kan gå i kamp.
RØNTGENROM
- Skal jeg inn på røntgen? - Ja.
Nå skal jeg hit, så...
Kan du sette opp håret?
Hvilken dato skal du i kamp?
- Den 25. - Starter du oppkjøring
- minst seks uker før? - Ja.
Greit. Nå som det begynner å nærme seg...
LEGE, UFC
- ...har du ingen nakkesmerter? - Nei.
Du kjenner ikke noe som strekker seg ut i armene eller hendene?
Du har trent på grappling og du har bokset?
- Ja. - Og du bryter?
- Ja. - Ok.
- Og alt dette har gått greit? - Ja.
Jeg skal kjenne litt på nakken din, du skal bevege litt på hodet.
Jeg sjekker refleksene, og om du har følelse.
Hvis jeg trykker på midten, her...
Snu hodet til høyre.
- Kjenner du noe? - Nei.
Helt til venstre.
Tilt. Kjenner du noe?
Andre siden. Kjenner du noe?
- Nei. - Ok.
Da vi tok røntgen av nakken mens du bøyde deg forover,
var det for å forsikre oss om at ryggen er stabil.
Ja.
Alt var rett og fint, og beveget seg sammen.
- Ja. - Men du har eksostose.
Det betyr at nakken din har vært utsatt for masse slitasje.
Du har brukt den hardt de siste seks til åtte ukene under oppkjøring,
og du har ingen symptomer.
BEN OG LEDDSPESIALIST
Så ut ifra det du forteller
og mine undersøkelser,
- er du klarert til å konkurrere. - Ok.
Det er konklusjonen per nå.
Jeg har et intervju på Skype klokken 14.
Og jeg skal prøve kamputstyret.
Jeg er veldig glad i Fight Week.
Jeg gleder meg til å signere plakater og sånn.
- Hvor som helst? - Bare ikke på ansiktet.
Perfekt.
Du hjelper meg rundt?
- Ja. - Jeg har møte nå.
Vi er så glade for å ha deg tilbake.
Jeg har gledet meg til å komme tilbake. Jeg elsker å konkurrere.
UFC UTSTYRSROM
Jeg har en stor hånd.
Jeg elsker tanken på at jeg skal møte noen i buret.
Forskjellige kombinasjoner. Perfekt.
Ålreit.
INTERVJU FØR KAMP
- Jeg er her. - Herlig. Velkommen tilbake.
Jeg vet at jeg er best i verden, og gleder meg til å bevise det.
Jeg har ikke kunnet gjøre det på grunn av skader.
- Hva skal vi gjøre? - Det vanlige.
Ok, takk.
- Hva skjer? - Nå går vi opp på den store scenen.
Jeg er mentalt forberedt på alt. Det har jeg fra brytingen.
Jeg har drevet med bryting siden jeg var tre år.
Er det greit om vi går inn dit så jeg kan gjøre intervjuet?
Jeg er her med Tatiana Suarez.
Du har hatt en del skader opp igjennom.
Hva tenker du når noe sånt skjer
- igjen? - Det var veldig tøft,
men jeg tenkte: "Dette skal ikke hindre meg i å gjøre det jeg elsker."
Tusen takk for at du stilte opp, Tatiana.
Tusen takk for at jeg fikk være med. Og beklager at jeg var forsinket.
Det føles bra. Jeg gleder meg.
Jeg føler meg bra mentalt. Og det er det største hinderet,
å være mentalt forberedt på å slåss mot noen i et stålbur.
Jeg går stadig for giljotinen, så...
og når jeg gjør det, så...
Jeg er definitivt klar når jeg holder på sånn.
Vil du spare litt?
Jeg sier alltid at det er to kamper under Fight Week.
Det er vektnedgang, og selve kampen.
For noen utøvere er vektkuttet verre enn selve kampen.
Jeg skal ned i 58 kilo.
Det er den delen du gruer deg til.
Ingen gleder seg til all svettingen,
trening i plastdrakt, og koke og dehydrere kroppen slik de gjør.
Det drypper av deg.
- Ja. - Fortsett sånn.
Gjør det du må, men du trenger ikke å gi alt.
Du kan skyggebokse i 30 sekunder, så går du rundt.
- Du trenger ikke å ta helt av. - Bare fortsett sånn.
Stå opp om fem til ti minutter, så sjekker vi vekten.
- Ingen rulling? - Vil du rulle?
Ja.
Jeg måtte bare sjekke. Kan jeg rulle ut her eller noe?
Ja, skal vi gjøre det?
Førtifem minutter?
Snart 45 minutter. Førtitre, 44 minutter.
Ok.
Førtifire minutter. Vi kan fjerne litt.
Det går bra.
Herlig.
Jeg hadde glemt hvor grusomt det er.
Neste på vekten er Tatiana Suarez.
Femtisyv kilo.
Femtisyv kilo på Tatiana Suarez.
Etter at vi veies inn,
er det mange som spiser masse. Jeg gjør ikke det.
Jeg vil være litt sulten,
for da føler jeg meg mer dyrisk når jeg går i kamp.
I fluevekt for kvinner,
skal Montana De La Rosa møte Tatiana Suarez.
Det er en ære å ønske deg velkommen tilbake, Tatiana.
Hvordan har du klart å være motivert og fokusere fremover
og ikke latt deg knekke av all motgangen?
Min mor har lært meg å være sterk,
og når du møter motgang
må du bare ta deg sammen og finne ut av det.
- Ferdig. - Få en klem. Vi har savnet deg.
Du er helt rå.
- Vi ses. - Ha det.
- Hei. - Hei, mamma.
Hvordan var turen?
Det regnet og snødde litt.
Det 15. passet er veldig tåkete noen steder.
Det er veldig skremmende for en gang jeg kjørte veien,
kunne jeg ikke se noen ting.
Gikk det greit med vektkuttet? Du ser bra ut.
Så jeg sliten ut ved innveiing?
- Så du på? - Nei.
Femtisyv kilo.
- Jippi! - Offisiell vekt 57 kilo...
Mamma og jeg har et godt forhold nå.
Det er lettere å forstå
hvorfor hun gjorde som hun gjorde.
Som barn vet man ikke hvor tøft livet er.
Jeg er glad i henne fordi hun ville bare det beste for meg.
Hun ofret mye, og hun hadde det tøft underveis.
Og hun var nok ensom også.
Så jeg er veldig takknemlig.
Jeg fikk barna i ung alder, og ville at de skulle klare seg bra,
for jeg ønsket å bevise
at mine barn kunne oppnå noe.
Men jeg var ikke rustet til å være forelder.
Når du er ung, hører du på de du har rundt deg.
Jeg tror at hun presset på
for at jeg ikke skulle gjøre de samme feilene,
slik at jeg kunne få et bedre liv enn hun hadde hatt.
Jeg husker hun fortalte at hun lette etter småmynt i bilen
for å få råd til bensin så hun kunne kjøre meg til trening.
Hun gjorde alt hun kunne for å gi meg et bedre liv.
Jeg er alltid nervøs når hun skal i kamp.
Ikke fordi jeg ikke tror hun skal vinne.
Det er en mammagreie. Selv småskader som...
...når hun fikk et kutt på øyet. Sånne ting plager meg.
Det er datteren min, jeg er redd for at jeg ikke kan passe på henne.
Jeg tar vare på meg selv.
- Ikke sant? - Alle barna mine er flinke til det.
Ja.
Jeg har tilgitt mamma for alt som har skjedd. Fordi...
Jeg vet hvor høyt hun elsker meg. Jeg kan se det, og føle det.
Jeg vet at hun skulle ønske hun kunne gjøre ting om igjen, men...
Jeg syns hun gjorde en god jobb...
...med det utgangspunktet.
Å gå i buret med en annen utøver
som har trent i seks til åtte uker og studert deg som motstander,
det er nok en av de mest intense sportene du kan konkurrere i.
Det er annerledes enn annen sport.
Du er alene. Det er ikke lagsport.
Du kan bli slått ut. Det er mye å tenke på.
- Vil du be med oss? - Absolutt.
Kjære Gud,
takk for alt du har gitt oss,
for at du er med Tatiana i dag.
Hjelp henne å bruke talentet hun har fått,
og hjelp henne å huske hvor hun kommer fra og hva hun har oppnådd.
Gi henne styrke i kampen, og i hjerte og sinn.
Vi elsker deg, Gud, og ber i din sønns navn. Amen.
- Amen. - Amen.
- Takk. - Takk.
Det er mange følelser nå. Mye sårbarhet og mye usikkerhet.
Tatjana har et av de beste hodene i MMA for å takle det.
Hun har hatt mange skader, kneet og nakken,
skader hun har overvunnet, fordi hun er mentalt sterk.
Selv om hun er sterk, er dette følelser
som lett kan felle deg, så det er viktig at hun
er mentalt sterk nå, og det er hun.
Om et par timer kommer hun til å gjøre en fantastisk jobb.
Vår sport krever disiplin.
Det må vi stadig minne oss selv på.
"Hvor hardt ønsker jeg dette? Hvor hardt må jeg jobbe for dette?"
Jeg har alltid hatt en drøm hvor jeg ser meg selv
på toppen av podiet.
Jeg ønsker virkelig at det øyeblikket kommer.
Så jeg skal gjøre alt i min makt for å oppnå det.
Jeg vil heller tape mens jeg har tatt sjanser,
enn å vinne uten å ha risikert noe.
Det er sånn jeg ønsker å gjøre det.
Jeg henter frem noe i meg selv før jeg går på matten.
Jeg føler meg uslåelig.
Det eneste jeg tenker på er å få motstanderen min til å gi seg.
USLÅELIG
Der har du knockouten.
Kan vi prøve giljotinen en gang til?
Ja.
Det kneppet i nakken min. Kjente du det?
Kom igjen.
Jeg står klar. Du har en hel hær.
Etter nesten fire år på sidelinjen,
er Tatiana Suarez tilbake.
Trofaste fans gleder seg til å se hva hun leverer i dag.
Selvfølgelig er jeg nervøs. Det er jeg alltid.
Men jeg har troen på henne.
Jeg er sikker på at hun kan vinne. Men jeg er nervøs, selvfølgelig.
Tatiana Suarez!
Første kamp siden juni 2019. Nå er hun tilbake.
Det er verdt å huske at Suarez har konkurrert hele livet.
Ute i fire år, men for henne er det bare et blipp...
Hun er et monster.
I bryting har ingen klart å ta henne.
De La Rosa gjør en god jobb, fyrer løs med uppercuts.
Dette må være det vanskeligste jeg har sett for Suarez å få ned noen.
Det viser styrken til De La Rosa, og den vektklassen
gjør en stor forskjell.
De La Rosa lar seg ikke knekke.
Bra. Opp med hoftene. Pass hodet.
Suarez stikker frem hodet, kjemper mot full guard.
Klassisk Tatiana Suarez. Det er sånn hun vinner kamper.
Hva har Montana på lur?
Montana gjør en god jobb. Tilbake på beina igjen.
Der får hun et kne.
Hold deg bak henne.
Nydelig.
De første fem minuttene for Tatiana Suarez
på tre og et halvt år er over. Andre runde kommer straks.
Ta ut tannbeskytteren.
- Ja. - Du må slå litt mer.
Bevege deg, bli litt mer komfortabel.
Fint og flytt hodet.
Dominic, når man børster av støvet etter en lang pause,
hva føler Tatiana Suarez nå, etter fem minutter?
Jeg vet ikke hva hun føler, men jeg vet at hun er forberedt.
Vi får se etter denne runden.
Kom igjen, Tatiana. Bruk albuen.
Kom igjen. Legg henne ned.
Suarez er sterk. Hun gjør en god jobb så langt.
- Der er de nede. - Kom igjen, Tatiana!
Klassisk manøver.
De La Rosa kan slå til nå. Nei, hun blir dratt ned.
- Fint hodefallsgrep. - Absolutt.
Hun går for giljotinen. Hun sitter. Derfor...
- Hun kunne få det! - Låst.
- Dypt. - Synker tilbake...
- Hold den, Tatiana. - Én liten bevegelse.
Suarez må litt over på siden.
De La Rosa gir seg ikke.
Hun kan komme seg ut. Hun gjør det rette.
Hun kommer til å tappe!
- Der satt den. - Sånn skal det gjøres!
Tatiana Suarez er tilbake.
Submission i andre runde.
- Med giljotin! - Fremdeles ubeseiret...
Kom igjen!
Jeg er tilbake, for faen!
Hun tok en stor sjanse ved å gå for giljotinen.
Ga fra seg overtaket.
Klassisk bryting, grip fronten og så hodefallsgrep.
Og så har du jiu-jitsu. Skyt inn en full guard,
og så er det bare å låse grepet.
Submission ved giljotin, og vinneren er,
Tatiana Suarez!
Hvordan føles dette etter å ha vært ute i fire år?
Jeg er så glad.
Jeg har drømt om dette lenge, for jeg kunne ikke kjempe.
Det er tøft når du ikke kan gjøre det du elsker høyest,
og jeg vet hvordan det er å miste en drøm,
og jeg ville ikke miste en til, så for meg føles det som...
Jeg er veldig glad for å kunne vise alle
at hvis du har det tøft,
ikke la deg knekke, for det kommer til å gå bra.
Den optimismen jeg har, har jeg lært av min mor,
for hun visste at jeg kom til å få det tøft.
- Heia mamma. - Jeg vokste opp med én forelder.
Det var en mannsdominert sport,
og jeg fikk alltid høre at jeg ikke hørte hjemme der.
Men her er jeg, og her hører jeg hjemme.
Gratulerer med et fantastisk comeback.
Mine damer og herrer, Tatiana Suarez.
Jeg har stor tro på at hun kommer til å bli UFC-mester.
Det er udiskutabelt. Ikke mange utøvere har kommet tilbake
etter det Tatiana Suarez har vært gjennom.
Når hun gjør dette, etter at alle har sagt at det er umulig,
at hun ikke er like god som de andre,
men hun gjør det, da er det vanskelig å stoppe henne.
Jeg så du hadde henne. "Ikke slipp", tenkte jeg.
- Jeg visste det. - Ja.
Du hadde akkurat øvd på det før du gikk ut.
"Jeg vil ta én giljotin til", sa du.
- Og du hoppet og gjorde det. - Broren min er på telefonen.
Hvordan har du det nå?
Veldig bra. Jeg er så glad. Skulle ønske du var her.
Gratulerer!
Jeg skal annonsere de 50 tusen dollarene nå!
Takk.
Jeg fikk 50 000 dollar ekstra.
De sa at du fikk bonus.
Hvem var det fra?
Ja. De gir en prestasjonsbonus hvis du gjør det veldig bra.
Du får bonus for submission?
- Ja, eller knockout. - Ja.
Eller "kveldens kamp", hvor man
banker hverandre helseløs. Den vil jeg ikke ha.
Kom igjen.
- Du er helt rå. - Takk.
Dette var viktig for meg og familien,
og for alle som trodde på meg og aldri ga opp.
Jeg er tilbake. Jeg er så glad.
Når jeg ser på henne, ser jeg fremdeles den lille jenta.
Når jeg så henne i øynene
så jeg noe spesielt.
Jeg hadde så mange drømmer for henne.
Ikke om bryting eller kampsport,
men at hun skulle få et godt liv.
At hun skulle få til alt hun ønsket seg.
Hun har opplevd mye forferdelig.
Hun lot seg ikke knekke.
Dette er bare begynnelsen.
Hun klarer det.
Det er det utfordringer er til for. De skal gjøre deg bedre.
Jeg er takknemlig for alt det tøffe jeg har kommet meg gjennom.
Det gjorde meg til en bedre utøver og et bedre menneske
Det er en del av meg.
Det handler ikke om seirene.
Jeg vil inspirere til å følge egne drømmer og lidenskap.
Men også når ting er vanskelig, må man holde ut og komme seg gjennom.
Tekst: Benedicte M. Espeseth