Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Disneynatures Tiger forteller historien om en ung tiger
som oppdrar sine fire tigerunger i Indias jungler.
Denne filmen avslører hva som skjer
når tigerungene forlater moren
for å finne egne territorier.
I skogsreservatet der de bor
har antallet tigre fordoblet seg de siste 15 årene.
Og nå går de tom for plass.
Så unge tigre må forlate disse trygge tilholdsstedene…
…og gå inn i en ny verden
som deles med mennesker.
Det er mange utfordringer i møte…
…men noen tigre lærer seg å tilpasse seg.
Heldigvis er det folk der ute som prøver å hjelpe dem.
Da de lagde Disneynatures Tiger,
gikk crewet sammen med en gruppe eksepsjonelt dedikerte personer,
for å finne måter for folk og tigre å eksistere sammen.
De er verdens mest elskede dyr.
Majestetiske…
…men unnvikende.
Det er vanskelig nok å se en tiger…
…og vanskeligere å filme en.
For Disneynatures Tiger,
har kamerateamet tilbragt over 1 500 dager i Indias jungler
og filmet i over fem år.
Tålmodigheten deres har lønnet seg,
de har fanget noen av de sjeldne øyeblikkene i tigerlivet.
For noen scener går teamet utrolig langt for å få opptakene.
Mens tigeren går ut for å drikke,
går crewet inn for å sjekke de fjernstyrte kameraene.
Det er et anspent øyeblikk…
…men det er verdt det.
Den ruller rundt som en kattunge.
Det er utrolig.
Noen av de andre dyrene kan bli litt for vennlige.
Unnskyld meg.
Unnskyld meg, okerskjære.
De skjulte kameraene er bare designet til å være tigersikre.
Dette kameraet er helt ødelagt.
Ja, litt teip der, så er den grei.
To av de mange kamerafolkene involvert i filmen
er indiske filmskapere Pooja Rathod
og Kalyan Varma.
Tigre er hemmelighetsfulle av natur.
De viser seg selv bare hvis de vil bli sett.
Tigeren er som et spøkelse i skogen.
Du ser den i ett øyeblikk,
og i neste øyeblikk er den kamuflert så vakkert.
Og på grunn av sine striper og bevegelser
kan den forsvinne så fort.
Når man filmer tigre, må man først finne dem.
Mange dager ser man ikke tigre.
Du må vente på det perfekte øyeblikket,
være der med kameraet slått på og ha vinkelen klar.
Jeg tror virkelig at tigre er de vanskeligste dyrene å filme.
Pooja og Kalyan har tilbragt mange dager på å filme en hunntiger
og har fått hennes tillit.
Det er en tigerunge der, og moren er under.
Vi ser bare på en hunntiger med ungene sine der.
Hun lar oss komme veldig nær, noe som er uvanlig for en hunntiger,
fordi de er hemmelighetsfulle og veldig forsiktige når de får unger,
så unge som de er, de er rundt seks til åtte måneder.
Tigerungene leker, og hun er helt uforstyrret av vår tilstedeværelse.
Det er et veldig spennende øyeblikk.
Og det er fint å bare sitte her
når de sover rett foran oss?
Men forestill deg alt arbeidet hun gjør.
Hun må jakte, hun må mate alle tigerungene.
Hun er virkelig en supermamma.
Å se en mor med unger er så sjeldent i naturen og på nært hold.
Det er rett og slett et privilegium.
I over to år så crewet ungene vokse opp foran øynene deres.
Til å begynne med er de er litt ustøe på labbene.
Idet ungene vokser opp, lærer de hvordan jungelen fungerer.
De oppdager hvilke dyr kan de jakte på…
…og hvilke dyr som ikke er verdt bryet.
Disse unike opptakene
viser det mest intime portrettet av en tigerfamilie noensinne fanget.
For Pooja og Kalyan er det tøffeste øyeblikket å se ungene dra av gårde.
Når de er 18 måneder gamle er det på tide å forlate moren sin
og finne eget territorium.
Som en kameraperson som filmer tigre,
og som følger en flokk tigerunger lenge,
er det veldig vanskelig å ikke bli knyttet til et individ.
Du ser denne tigerungen når den er to måneder gammel,
og så ser du den vokse opp i nesten ett og halv år,
og så en dag, vet du at tigerungen skal dra.
Jeg er virkelig emosjonell.
Jeg bare håper han klarer seg hvor enn han drar.
Antallet unge tigre som leter etter territorium øker.
Takket være økt beskyttelse
er det nå over 3 600 tigre fordelt på 54 reservater,
men plassen er begrenset,
så en tredjedel av Indias tigre må leve utenfor beskyttede områder.
Her finner de mindre ville byttedyr, men mange enkle måltider.
Og det er dårlige nyheter for bøndene.
Men det er enkle ting man kan gjøres for å hjelpe,
og det er noen som er villig til å prøve.
Dr. Bilal Habib fra Wildlife Institute of India
er den vitenskapelige konsulenten for Disneynatures Tiger.
Han er en av landets ledende tigereksperter og elsker å løse problemer.
Bilal har kommet til Maharashtra i det sentrale India,
hjertet av tigerland.
Dette er et sted med mye konflikt.
Mye kveg blir drept.
Og dette kveget er viktig for landsbyboerne,
fordi det er deres levebrød.
I dag tester Bilal ut sin nyeste idé,
hvis han kommer gjennom i trafikken.
Det er en uvanlig tilnærming,
for å få ned antall kyr som blir drept av tigre.
Noen ganger finner man bare veien fremover, ved å se bakover.
Bilal og teamet maler øyne på baken til kyrne
mens de forsøker å ikke bli sparket.
Forsiktig.
Vær forsiktig.
Gjør dem tydelige med rødt.
Tegn en svart prikk i øyet
slik at det ser ut som et kuøye.
Som dette?
Vi har alle forskjellige ideer.
Det er håp om at øynene vil lure tigre til å tro at de blir overvåket.
Bilal og teamet hans har nå malt hundrevis av bakdeler,
og det ser ut til å funke.
Antall angrep har sunket betraktelig.
Det er en landsby der en av tigrene var veldig aktiv,
og folk mistet det meste av kveget til akkurat den tigeren.
Så fort vi malte øyne på kveget, stanset tigeren.
Det er nok fordi tigeren nå innser at kveget kan se dem fra begge sider,
de ser foran og bak.
Den neste gangen vi dro til den landsbyen
kom alle for å få malt kveget.
De sa: "Vennligst mal kveget. Det funker. Det hjelper oss."
Bilal tenker å rulle ut denne enkle ideen over hele India.
I de siste ti årene
har Bilal også vært involvert i et annet prosjekt,
men i et annet omfang.
Her kommer Disneys kameramann, Kalyan,
og ekspert på fjernstyrte kamera, Suman Raju, for å sjekke fremdriften.
Det begynte for et tiår siden,
da Bilal ble spurt om å løse et stort problem.
Unge tigre på jakt etter et nytt territorium
strever med å finne veien mellom reservater,
som ofte er hundrevis av kilometer unna hverandre.
De møter mange hindringer på reisen,
men det er én hindring som er tøffest…
…motorveier.
Bygget for over hundre år siden,
er NH44 Indias eldste motorvei,
og er like lang som hele landet.
Vi har veier.
Vi har mye trafikk,
som faktisk gjør det umulig
for disse dyrene å gå fra et sted til et annet.
Noen tigre reiser hundrevis av kilometer,
men når de møter motorveien…
…må de snu og dra tilbake.
Bilals løsning var enkel,
å løfte veien for at tigrene kunne reise under den,
ved å skape en dyrelivskorridor.
Den koster to og en halv milliarder dollar
Den er verdens største dyrelivstunnel
med ni deler som er løftet opp.
Og den redder livene til utallige tigre.
Når jeg står der og ser på de massive strukturene
som landet har bygget for tigrene,
slik at de kan gå fra den ene siden av skogen til den andre,
føles det veldig emosjonelt.
Kalyan og Suman har fanget nærbilder av tigre
som bruker tunnelen.
- Utrolig, ja? - Ja.
Det er nå over 200 tigerkrysninger hvert år.
Så se for deg at bilene kjører over,
og så har du tigre som beveger seg under bilene.
Verken lastebilsjåførene eller tigrene vet
at de er på samme sted samtidig.
Så det var det drømmen var.
Og det er utrolig.
- Så jeg tror hun har gått her. - Akkurat samme vei.
Pooja har kommet for å hjelpe Suman med å få bilder av en spesiell hunntiger.
- Utrolig utsiktspunkt for henne. - Absolutt,
og dette er det beste stedet å sette opp kamerautstyret.
Det som er uvanlig med denne hunntigeren…
…er at hun bor i en by.
Bhopal i Sentral-India.
Hjem til 2.5 millioner mennesker.
Som en hvilken som helst moderne by er den en bråkete metropol på dagtid.
Men når de fleste innbyggerne drar hjem, drar en annen innbygger ut.
I et stykke av skogen som strekker seg til midten av byen,
patruljerer en ung hunntiger territoriet sitt.
I de sju årene hun har bodd her,
har hun funnet ut hvordan hun skal leve side om side med mennesker.
Hunntigeren er mer eller mindre en innbygger i byen,
men hun er en usynlig innbygger.
Hun krysser gjerder, hun går på veier, hun er på gårdsområdet,
men hun blir aldri sett av noen.
Og det viser bare en utrolig tilpasning.
Hun har perfeksjonert å unngå folk,
og det er utrolig at i alle de årene hun har vært her,
har hun aldri skadet noen. Hun lever bare livet sitt.
Hunntigeren drar ut bare om natten
og går tilbake til hulen sin før byen våkner opp.
Suman har fulgt hunntigeren i to år.
Informasjonen hans hjelper skogsavdelingen å forstå hvordan hun lever.
Suman ble trukket hit
ved tanken om å dokumentere livsstilen til en urban tiger.
Bare se, jeg skal bare gå.
Ja, der så de kan ta bildet.
- Jeg går ned her. - Ja.
Bhopal har en spesiell plass for tigre,
det finnes ingen andre byer hvor tigre lever så nært mennesker.
Dette er virkelig fascinerende for meg.
En moderne by virker nok ikke som et "tigerhabitat",
men Bhopal har alt en tiger trenger.
Den er ved siden av Ratapani Wildlife Sanctuary,
der hun kan jakte og skjule seg.
Dette er menneskeskapte reservater, så hunntigeren vil aldri tørste.
Og hun sover i sandsteinshuler i åsene over byen.
Så lenge hun ikke skader noen,
deler de menneskelige naboene gjerne sitt hjem med henne.
Jeg tror Bhopal-folket er stolte av å ha tigre her.
Det er uvanlig fordi det er et rovdyr,
og de blir fryktet overalt,
men her er de så stolte av å ha dem i hagen sin.
Byen elsker hunntigeren og gjør mye for å beskytte henne.
Skogsavdelingen har 40 personer som passer på henne.
Veiene er stengte hver kveld i hennes territorium for at hun skal ferdes trygt.
Et nettverk av overvåkningstårn følger bevegelsene hennes.
Vi får lokasjonen til tigeren.
Skogsbetjent Alok Pathak har ansvaret.
Ja, vennligst legg kamerafellene der.
Jeg elsker hunntigeren veldig høyt.
Hun er veldig delikat, hyggelig og vakker.
Bhopal-folket er veldig stolte, og også veldig glade for
å ha tigre i nærheten.
Jeg tror vi prøver å sette en felle her.
Pooja og Suman legger nå ut ekstra fjernstyrte kamera over territoriet hennes
for å se om hunntigeren har fått barn.
Hele byen håper å høre lyden av små poter.
I hele India har tigeren en spesiell plass i folks hjerter.
For mange mennesker i India
er tigeren, som også blir kalt Waghoba, Dev, som betyr at han er Gud.
Mange mennesker tilber den, spesielt på landsbygda,
for dens styrke og kraft, og det at den er leder i skogen.
Tigre har bodd med folk i tusenvis av folk.
De blir hedret som kongelige
og blir feiret med festivaler.
Denne forbindelsen gjør at mennesker og tigre kan leve side om side.
India skiller seg ut fra andre land
fordi folk i landet viser toleranse for dyreliv,
særlig tigre.
Tigre som lever i utkanten av reservater lærer seg fort å unngå mennesker.
På dagtid holder de seg skjulte.
Hvis de hører noen komme, forblir de skjulte.
De kommer bare ut i skumringen, når folk har dratt.
Tigre ser ikke på mennesker som byttedyr.
Faktisk er de ganske redde folk og alt som står på to føtter.
De er redde for dem.
Men tragiske ulykker kan skje.
Når landsbyboere jobber sent i skogen,
kan en ung uerfaren tiger tro at de er byttedyr.
Når et menneske huker seg ned,
ser de ut som byttedyr for tigre.
Nesten alle dødsfall på grunn av tigre er ulykker.
I noen deler av India går antallet tigre opp,
noe som fører til en dramatisk økning i angrep.
At det blir flere tigre er gode nyheter.
Det er en suksesshistorie om konservering for verden.
Men mange folk betaler en pris for denne økningen i antall tigre.
Det som står på spill er årene med toleranse
som folk har vist tigrene.
Mens de har filmet i utkanten av tigerreservater,
har Pooja og Kalyan vært vitne til innsatsen til folket
som jobber med å holde både landsbyfolket og tigrene trygge.
Vennligst samle dere her.
Responsteamet til skogsavdelingen
blir oppringt først når det er et tigerproblem.
Skogvokter Shital Thakre har hatt denne jobben i seks år.
I dag har teamet hennes blitt kalt til en landsby der noen har blitt drept.
Da vi ble oppringt av landsbyen,
dro vi dit for å se hva som skjedde.
Det er fælt å finne ut at en kvinne har blitt drept av en tiger.
Responsteamet har blitt sendt inn for å identifisere problemtigeren,
slik at den kan fanges.
Med tigeren fortsatt i nærheten er Shitals prioritet å holde folk trygge.
Det er ville dyr som beveger seg gjennom gårdene.
Ingen burde være på gårdene sent, eller gå inn i skogen.
I dette området, i utkanten av Tadoba nasjonalpark,
har antall tigre firedoblet seg på ti år.
Det er ikke et engangstilfelle.
Hvis det er en hendelse et sted,
må vi gjøre oss klare og dra dit med en gang.
Vi må være på vakt 24 timer om dagen.
Tigre er mest aktive om natten.
Samme kveld sjekker Shital og teamet områdene rundt
og håper å presse tigeren unna landsbyen.
Det er en farlig jobb.
Følg med bak.
De må identifisere hvilken tiger de har å gjøre med.
Rakesh, biologen i teamet, studerer bilder tatt med fjernstyrte kameraer.
Seks.
Hver tiger har et unikt sett med striper.
Ved å sammenligne dem kan han se at det er en ung hann som heter P2.
Kom igjen.
Landsbyboerne føler seg tryggere med teamet der om natten.
Det økende antallet tigre vekker frykt.
Det er begrenset med plass,
og det blir flere problemer fremover.
Vi må hjelpe folk med å forstå at
tigre vanligvis ikke dreper mennesker.
Det er ulykker.
Vi vil forsøke å sørge for at det ikke skjer i fremtiden.
Shital bor alene, langt hjemmefra.
I tider som dette savner hun familien sin mer enn noen gang.
Hei!
Kan du fortelle om helsen din?
Alt er bra.
Kom hjem, mor har laget sabzi.
Når kommer du til landsbyen?
Ja. Jeg kommer.
- Ha det. - Ha det.
Shitals familie vil at hun skal komme tilbake til landsbyen,
men hun føler et sterkt kall for dette arbeidet.
Jeg elsker jobben min i skogen.
Jeg liker at jeg har kontakt med jungelen, dyrene og menneskene.
Så jeg vil fortsette å bo alene inntil videre.
Shital er stolt over å være en av få kvinner som har denne jobben.
Jeg vil be kvinner om å oppfylle sine drømmer.
Hvis de vil bli skogvoktere, eller noe annet,
må de gå for det.
Tilbake i landsbyen
er Shital og teamet hennes under mye press for å løse tiger-problemet.
Og når en tiger må fanges,
må man ringe veterinær dr. Ravi Khobrogade.
Når han ikke fanger tigre,
tar Ravi av seg foreldreløse dyr ved pleiesenteret sitt,
som denne lille leppebjørnen.
Vi må mate ham for hånd.
Akkurat nå er vi som moren.
Når oppringningen kommer,
må Ravi mobilisere redningsteamet sitt.
De har blitt bedt om å bedøve problemtigeren P2
og ta ham vekk fra landsbyen.
P2 blir deres 50. tigerfangst om de kan finne ham.
Vi må tenke som en tiger.
Dette er den store leksen jeg har lært fra å redde tigre.
Jeg må vite hva tigerens neste steg blir.
Ravi og teamet hans leter etter én tiger, kjent som P2.
Han er en nål i bevegelse i en gigantisk høystakk.
Planen er å fange P2 og ta ham inn i fangenskap,
men det blir ikke lett.
To dager senere hører Ravi at P2 har drept en ku ved en gård.
De planlegger å holde øye med området, og håper at P2 kommer tilbake for mat.
Ravis assistent Ajay skal skyte med en pilpistol for å bedøve tigeren.
Ok. Ferdig.
Ravi og Ajay slår seg til ro for natten.
Tigeren er alltid en smart mann,
derfor er han jungelens konge.
Så vi må tenke og overvinne dens kløkt.
Nå sitter vi bare og venter og ser rundt oss.
Det var en lang ventetid…
…uten noe å vise til.
Gårsdagens natt var for tøff for oss.
Og tigeren har ikke kommet.
Så vi får se.
Vi prøver igjen.
Vi prøver igjen til vi lykkes.
En uke senere lykkes teamet.
P2 har blitt sett, og de forter seg til stedet.
Ajay, kan du se tigeren der?
Endelig får de sitt første glimt av P2.
De må skyte ham i baken,
så de må vente til han snur seg riktig vei.
Kan vi skyte?
Jeg ser tigeren, men den har hodet rett mot oss.
Det er risikabelt å skyte.
La oss ikke skyte før vi kommer i riktig posisjon.
P2 forsvinner tilbake i skogen.
Herregud.
De gikk glipp av sjansen sin.
Men over natten har et fjernstyrt kamera tatt et nytt bilde.
Teamet følger etter.
P2 er bare 20 meter unna.
Han må bare snu deg rundt.
Fulltreffer.
Med en vekt på rundt 250 kg
krever det hele mannskapet å bære P2 til transportburet.
Det er en stor lettelse for Ravis team.
Og et velkomment syn for landsbyfolket.
Vi tok den, og nå er han veldig komfortabel, avslappet.
Det er en veldig god tiger, rundt 2,5 år.
Det er ikke en helt voksen hann, men en massiv hann.
Du ser at landsbyfolket er veldig glade,
fordi de tror at de har løst problemet.
Nærmiljøet kommer ut for å ta farvel med tigeren.
På den tre timers lange reisen til pleiesenteret
har Ravi blandete følelser.
Jeg var bare veldig lei meg da jeg la tigeren i buret.
Da jeg så tigeren i marka skjøt jeg den, og nå sender jeg den til en dyrehage.
På det tidspunktet ble teamet vårt veldig trist
fordi vi hadde frarøvet ham friheten sin.
Pleiesenteret er bare en midlertidig holdeplass for P2.
Ravi vil nå forsøke å skaffe ham et permanent hjem i en dyrehage.
P2 vil aldri dra tilbake til det fri,
men å flytte ham vil sørge for at folk fortsetter å tolerere tigre.
Ikke langt unna, på østkanten fra Tadoba nasjonalpark,
blir også noen andre tigre flyttet til et nytt hjem,
men av en helt annen grunn.
Bilal skal pare noen av tigrene.
Han håper å samle fem hunntigre herfra
og introdusere dem til potensielle hanner.
Over 192 kilometer nord, i Nagzira nasjonalpark,
har antallet tigre steget, med de er for det meste hanner.
Det er lettere for hanntigre å nå hit fra fjerne skoger.
Men uten hunner vil tigerbestanden dø ut.
Det er en annen fordel med Bilals plan,
han tar hunntigrene vekk fra et område med mye mennesker.
Det er en vinn-vinn-situasjon.
Hvis vi lykkes med å få minst fem, seks hunner
fra dette store landskapet til et nytt område, er det bra for alle,
for konserveringen av tigre, og for mennesker.
Det er en ambisiøs og visjonær idé,
men først må de finne den rette tigeren.
De leter bevisst etter en sjenert tiger,
en som unngår mennesker og kveg.
Men en sjenert tiger er vanskelig å fange.
Veterinæren Ravi og teamet hans er her for fangsten.
Det er tydelige tegn på tigeren…
Dette er avtrykkene til en hunn.
…men hun har skjult seg.
Etter flere dager og netter med leting
viser det seg å være vanskeligere enn forventet.
Hvis de ikke fanger den første hunnen,
vil hele paringsprosjektet falle fra hverandre før det har startet.
De er så sjenerte.
Selv om de bare hviler ti meter unna deg,
er det vanskelig å se dem.
Det gjør det vanskelig for oss å spore og fange henne.
Det kan ta flere måneder før Bilal har en hunntiger å flytte.
Pooja og Kalyan er vitne til en annen konsekvens av stigende tigertall.
Flere tigre slåss om territorium.
Denne unge tigeren har rotet seg inn i området til en stor hanntiger.
Den eldre tigeren gjør det klart at den ikke er velkomne.
En side trekker seg vanligvis tilbake.
Men noen ganger kan taperen bli hardt skadet.
Pooja og Kalyan har funnet en såret hann.
Opptakene deres vil hjelpe skogvokterne å identifisere tigeren
når de rapporterer skaden.
Se til høyre.
Jeg har zoomet helt inn, jeg kan se såret.
Han slikker såret sitt nå.
Han halter, herregud.
Jeg tror han er hardt skadet.
Han halter for tiden, og han har en veldig alvorlig skade,
så jeg er veldig bekymret for ham, for det er mange tigre her,
og han må kunne slåss eller dra for å overleve.
Han slikker sårene,
men hvis de ikke leges er han i stor fare,
fordi han bare har to alternativer.
Et av dem er at han ikke vil kunne jakte og vil sulte i hjel.
Det andre alternative er at han velger et lett bytte: kveg.
Og der starter konflikten med menneskene.
Og vanligvis ender det ikke bra for tigrene.
Skogsvokterne vil nå holde øye med tigeren,
og hvis nødvendig, ta den med til Ravis pleiesenter.
For Ravi betyr økt antall tigre at det er flere tigerunger å ta vare på.
I dag leter han etter en ung hunntiger som har blitt separert fra moren sin.
Hun er rundt fem til seks måneder gammel.
Da vi så henne i åkeren, så vi at hun var avmagret, dehydrert og så svak.
Derfor reddet vi henne fra åkeren,
og vi leter etter hunntigeren,
så ungen vil bli gjenforent med hunnen,
og hun vil forbli i det fri.
Dette blir en lykkelig slutt for den kvinnelige tigerungen.
Det er gode nyheter for P2, den fangede tigeren.
Ravi vil snart sende ham til et nytt hjem.
Han skal til en av verdens største dyreparker i byen Nagpur,
hvor han skal dele en innhegning med en hunntiger.
P2.
P2, hvordan går det?
Ikke vær redd,
du vil få stor plass, nye hunner også.
Da kan du nyte livet.
Så ikke vær redd.
P2 er heldig.
Omtrent halvparten av alle tigre som forlater beskyttede områder dør.
En tigerhunn er funnet død og brakt inn til Ravis senter.
Han bekrefter dødsårsaken og gjennomfører kremasjon.
Begravelsesritualene gjenspeiler æren og respekten for hver tiger.
Det er en veldig mørk dag for oss,
fordi vi har mistet en voksen hunntiger
på grunn av noe så utrolig som elektrisk støt.
Dette burde ikke skje.
Elektrisk støt er hovedårsaken til at tigre dør.
Elektriske gjerder blir ofte plassert rundt gårder
for å stoppe villhjort og villsvin fra å spise avlingene.
Men tigrene ser ikke ledningene før det er for sent.
En hunn kan få fire unger i året.
Så du kan se for deg tapet av ville tigre.
På stedet hvil.
Stå rett.
For å unngå mer tigerdød i fremtiden
må den neste generasjonen forstå mer om dem.
Shital og Rakesh har dratt til en skole i utkanten av Tadoba nasjonalpark.
De er her for å dele kunnskapen sin om tigre med barna,
og lære dem hva de må gjøre hvis de møter på en.
Har dere noensinne sett en tiger?
Ja.
Hva gjør dere hvis dere ser en tiger?
Vil dere løpe?
Hvis dere løper, tror han at dere er byttedyret hans.
Bare lag lyd og bli hvor dere er.
Ser dere tigeren?
Nei.
Så dere den? Hvor er den?
Så dere ham?
Ja.
- Hva ser dere? - Tiger.
Rømte den?
Shital håper barna vil dele disse sikkerhetstipsene
med sine venner og familier.
Når vi forklarer det for barna på skolen,
forklarer de det til foreldrene sine.
Så dette budskapet kan spres.
Og konflikt mellom dyr og mennesker reduseres.
Timen er over, klassen drar ut til en flekk med forringet skog
for å hjelpe gjenplante området med trær.
Når disse plantene blir til trær,
kan ville dyr hvile i skyggen under dem.
Elever, vil dere bli skogsvoktere som Shital?
Ja.
- Føles det godt å plante treet? - Ja.
Når dere går forbi dette treet vil dere huske at dere plantet det.
Etter seks måneder med forsøk har Bilal endelig fanget en hunntiger.
Hun er på vei til å møte de ensomme hannene som venter i Nagzira nasjonalpark.
Hvis hun får en partner, hjelper hun til med å øke bestanden i reservatet.
I stedet for å måtte finne eget territorium
tar hun en enkel vei: Hun haiker.
NAWEGAON-NAGZIRA TIGERRESERVAT PITEZARI-INNGANG
I Nagzira vil hun få mye plass
og gode sjanser til å møte en partner.
Ok, fem eller seks personer, kom fort. Vi kan ikke sløse bort tid.
Hunntigeren har blitt bedøvet,
så Bilal og veterinærteamet kan gi henne en helsesjekk
og feste et GPS-halsbånd før hun blir sluppet fri.
Halsbåndet vil gjøre det mulig for Bilal å følge tigerens bevegelser
når hun begynner å utforske sitt nye territorium.
Det vil være på henne det neste året,
og vil så bli slått av på avstand, slik at det faller av selv.
Ravi er veterinæren som passer på tigerens helse
og sørger for at hun er frisk nok til å slippes fri.
De sjekker mål og vekt
for å legge det i deres voksende tigerdatabase.
Hun er ung, dere har sett tennene hennes.
De er skinnende hvite med en veldig liten rille på dem,
som indikerer at hun er rundt to år gammel.
Så hun er i den alderen
der hun vil gå ut og lete etter territorium
og en partner, og så få egne unger.
Det er det første prosjektet i sitt slag i India,
og det får mye oppmerksomhet.
Tigeren vil bli sluppet fri av den statlige skogministeren.
Dette er den siste dagen, så vi kan si at det er bryllupsdagen.
Se, alle er glade.
Fordi vi skal introdusere hunnen i området til hannene.
Fem år med planlegging har ført til dette øyeblikket.
I de neste ti minuttene vil hun være der ute i det fri.
Det er på tide å slippe hunntigeren inn i det nye hjemmet.
Endelig har vi klart det.
Siden hun nettopp kom ut av buret, syns jeg hun ser glad ut,
fordi hun skal ut i det fri.
Dette er himmelen for henne.
Hun kan få søte tigerunger, så hun vil kose seg.
Dette stedet betyr håp for henne hvor hun har større sjanse for avl,
for sitt eget territorium og sine egne unger.
Sitt eget hjem.
Det er en god følelse, men den virkelige jobben starter i morgen,
når hun skal utforske et territorium hun aldri har vært.
I løpet av de neste månedene skal Bilal og hans team følge tigeren døgnet rundt.
Ved å bruke signaler fra halsbåndet kan de spore henne på bakken,
og også fra oven,
og kartlegge alle bevegelsene hennes.
Hunntigeren finner seg godt til rette.
Hun har ikke gått inn i noen landsbyer.
Og hun har selskap.
Det har gått fire måneder, og hunntigeren klarer seg bra.
Hun har etablert sitt territorium.
Hun har blitt sett med hannen flere ganger.
Så vi håper at de har paret seg mange ganger.
Og vi håper at i de kommende dagene vil hun bli gravid
og få mange unger i sitt nye territorium.
Så langt, så godt.
Flyttingen er en suksess.
I løpet av det neste året
vil fire nye hunntigre bli ført hit
for å hjelpe til med å øke bestanden.
Så dette var drømmen, og den har gått i oppfyllelse.
Og vi kan fortsette å følge med på disse tigrene i Nagzira,
og se hvordan bestanden vil klare seg i de neste fem til ti årene.
I mellomtiden har Ravi kommet for å besøke P2 i hans nye hjem, Gorewada Zoo,
en av de største i verden.
P2 har nå en enorm naturlig innhengning
og vil snart få selskap av en ny hunntiger.
Det er en veldig god morgen,
for jeg er bare veldig glad for å se tigeren P2.
Å ha en 25 hektar stor innhegning er en veldig god plass for enhver tiger.
P2 har en ny rolle,
som ambassadør for tigre.
Alle kan besøke ham.
Og alle kan bli kjent med ham.
Ser du på tigeren på en stund, vil du aldri glemme den.
Fordi den er så vakker og majestetisk.
P2 vil kanskje aldri dra tilbake til det fri,
men han vil hjelpe å inspirere den neste generasjonen
med å bry seg om tigernes fremtid.
Pooja og Kalyan ønsker også å inspirere folk til å tenke annerledes om tigre.
De har kommet til en landsby nær Tadoba tigerreservat.
Mange mennesker her har misoppfatninger om tigre.
De tror de spiser mennesker, og at de er der for å skade dem.
Pooja og Kalyan har laget en kortfilm
som de skal vise for første gang.
En gruppe på over 300 mennesker har kommet for å se på,
inkludert skogsvokter Shital og teamet hennes.
Hallo.
- Hallo. - Hallo.
Hei, jeg heter Pooja.
Og jeg skal vise dere en kortfilm om tigre.
Filmen vil gi dere et budskap fra tigeren.
Så, vil dere se på denne historien?
Ja!
- Ok. - Ok, la oss starte.
Historien blir fortalt på det lokale språket, marathi,
fra tigerens synspunkt.
Dager går og vi blir større og sterkere.
For landsbyboerne
er det første gang de ser bilder av familielivet til tigre.
Vi er klare til å følge mamma på eventyr.
Filmen viser ungene som lærer seg om jungelhjemmet sitt,
og utfordringene de møter på når de vokser opp.
Filmen gir også landsbybeboere tips om hvordan man holder seg trygg i skogen.
Hvis du må inn i skogen, gå i grupper og lag støy,
slik at jeg vet at du er der og kan unngå deg.
Jeg er virkelig overveldet.
Bare ved å se på folkemassen, og se hvor engasjert de var i å se på.
Folk som kom hit for å se filmen har virkelige problemer.
De har daglig interaksjoner med tigre.
Hvis denne filmen redder ett liv, syns jeg vi har gjort jobben vår.
Takk for at dere kom.
Vi møtes snart. Takk.
Og budskapet sprer seg.
Noen steder skaper en ny holdning til tigre overraskende muligheter.
Bilal er på vei til Alijanja landsby.
Sameksistens vil kun være mulig hvis det er økonomisk fordelaktig
for lokalbefolkningen,
som deler sitt landskap med disse store rovdyrene.
I stedet for å kjempe mot dyrelivet på dørstokken,
omfavner nærmiljøet her det.
I det første rewilding-prosjektet av sitt slag i India,
får bønder betalt for å holde kveg borte fra gressletter.
Dette oppmuntrer ville dyr,
som naturlig tiltrekker tigre,
som får inn turister.
Det er fire hunntigre i vår sone.
Og alle har tigerunger.
Og faren deres, hanntigeren, heter Chota Matka.
Lokalguiden Arvind lever nå av
å ta turister med på naturvandringer i landskapet.
Isfugl!
Den lille økohytta skaper også arbeidsplasser for lokalbefolkningen.
Vi får god inntekt, og alle familiene i landsbyen er glade.
Vi vil ikke gjøre skade på skogen,
og i fremtiden vil vi bevare skogen fordi den er levebrødet vårt.
Bilal har hjulpet til siden prosjektet startet i 2015.
Han har elsket å se hvordan lokale holdninger for dyrelivet har endret seg.
Tenk deg når dette ikke var et naturvernforbund.
Bøndene prøvde å beskytte denne jorda fra hjort som angriper avlingen.
Så de ble ansett som et skadedyr.
I dag vil den samme bonden ha hjorten
fordi den tjener mer penger.
Så dette er hvordan landskapet har omgjort et skadedyr til en ressurs.
Jo flere hjorter,
jo flere tigre.
I denne landsbyen er den økende tigerbestanden grunn til å feire.
Etter hvert som tigerbestanden øker, gjør antallet turister også det.
Og det er bra for oss.
Nå tjener vi godt.
Dette er det første eksemplet på å rewilde jordbruksland
nært et beskyttet område i India.
Så hvis dette lykkes,
kan det bli flere hundre naturvernområder i India.
I Bhopal, hjemmet til den urbane hunntigeren,
sjekker Pooja og Suman sine fjernstyrte kameraer.
Kom bare etter solnedgang.
De håper å se de første bildene av ungene hennes.
La oss se hva vi har.
Ja.
- Herregud. - Der er moren.
Etterfulgt at tigerungene.
Den første tigerungen kommer ut.
Jøss.
Den urbane tigeren har fire unger, nå rundt fem måneder gamle.
Herregud, den ene etter den andre.
Alle stikker hodene gjennom gjerdet.
Hun bare presset seg inn. Hun er for stor.
Ja, faktisk ganske søt.
Hun lærer dem hvordan man kommer seg gjennom gjerdet.
Er det ikke flott?
Og de lærer så fort.
De ser sunne ut.
Ja, absolutt sunne.
For et vakkert opptak vi fikk.
Bhopals hunntiger oppdrar den neste generasjonen urbane tigre.
De lærer nå hvordan de kan være gate-smarte unger.
Hun oppdrar fire tigerunger,
og nå viser hun dem faktisk sine territorier,
og viser dem hvor de kan jakte,
hvor de kan finne vann.
Hun viser disse ungene hvordan de beveger seg i landskapet,
hvordan de holder seg skjulte og ikke blir sett av menneskene,
hvordan de overlever inne i byen.
Hun er faktisk en flott mor.
Det er ikke bare tigre som dukker opp på de fjernstyrte kameraene.
Bhopal har hemmelige innbyggere i alle størrelser og fasonger.
Noen naboer kan være plagsomme.
Uten respekt for privatlivet.
Om natten er alle dyrene i bevegelse
og forsøker å komme seg hjem før soloppgang.
Det er best å holde tritt med mor.
Noen er naturlig nysgjerrige…
…særlig tigerungene.
Ungene vil fortsette å lære fra moren sin
til det er på tide å finne egne territorier.
En dag vil de vise sine egne unger hvordan man overlever i nærheten av en by,
og kunnskapen vil bli videreført gjennom generasjonene.
Jeg føler at det er det India kommer til å trenge i fremtiden,
at tigre viser tilpasninger til å leve rundt mennesker…
Og nå viser hun oss hvordan tigre kan gjøre det.
Hun er håpet for fremtiden.
Etter fem år med filming
er det på tide at Disneynature-crewet pakker sammen og drar hjem.
De drar vitende om at Indias tigerbestand øker.
Når de beveger seg inn i områder med mennesker,
viser noen tigre hvordan det er mulig å trives i en verden av mennesker.
Det er en utfordring.
Og de klarer seg fint.
De gjør det på en fantastisk måte for å leve med mennesker.
Og folk gjør også sin del
for å sikre at dette unike forholdet varer inn i fremtiden.
Jeg tror det alltid vil være en plass i folks hjerter
til å leve med tigre,
å dele landskapet med disse praktfulle rovdyrene.
Oversatt av: S. Mile