Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Disneynatures Tiger skildrar hur en ung tigerhona
uppfostrar sina fyra ungar i Indiens djungel.
Denna film visar vad som sker
när ungarna väl lämnar mammans sida
och ger sig av för att hitta egna territorier.
I skogsreservatet där de lever
har tigrarna fördubblats under de senaste 15 åren.
Nu börjar de få ont om utrymme.
Unga tigrar måste lämna tryggheten i de fristäderna…
…och träda in i en ny värld
som de delar med människor.
Det finns många utmaningar.
Men vissa tigrar anpassar sig.
Lyckligtvis finns det människor som hjälper dem.
Under inspelningen av Tiger
samarbetade filmteamet med en grupp hängivna personer
för att hitta sätt för människor och tigrar att samexistera.
De är världens mest älskade djur.
Majestätiska…
…men svårfångade.
Det är svårt att få syn på en tiger…
…och ännu svårare att lyckas filma en.
För att spela in Tiger
tillbringade kamerateamet över 1 500 dagar i Indiens djungler
och filmade under fem års tid.
Tålamodet lönade sig
då de fångade sällsynta ögonblick i en tigers liv.
Ibland går teamet väldigt långt för att få bilderna.
Medan tigern går ut för att dricka
kollar de sina fjärrstyrda kameror.
Det är ett spänt ögonblick
men det är värt det.
Den rullar runt som en kattunge.
Fantastiskt.
En del andra djur kan bli lite väl närgångna.
Ursäkta mig.
Ursäkta, herr Trädskata.
De dolda kamerorna är bara gjorda för att vara tigersäkra.
Snablar också! Där rök kameran.
Vi fixar den med lite tejp.
Två av de många filmare som är involverade
är de indiska filmskaparna Pooja Rathod
och Kalyan Varma.
Tigrar är hemlighetsfulla till sin natur.
De visar sig bara om de vill bli sedda.
Tigrar är som skogens spöken.
Man får syn på den,
och i nästa ögonblick är den kamouflerad.
På grund av ränderna och rörelserna
kan den försvinna så snabbt.
Man måste först hitta tigrarna.
Många dagar ser man dem inte.
Man måste fånga ett ögonblick,
vara där med kameran på, och från rätt vinkel.
Tigrar är det mest svårfilmade djuret i världen.
Pooja och Kalyan har länge följt samma tigerhona
och har vunnit hennes förtroende.
Där är en unge och mamman är nedanför.
Vi observerar tigerhonan med sina ungar.
Hon låter oss komma så nära vilket är mycket ovanligt,
de brukar vara så försiktiga när de har ungar
så unga som dem, ungefär sex till åtta månader.
Ungarna leker och hon är helt obesvärad av vår närvaro.
Det är ett spännande ögonblick.
Det är fint att sitta här
medan de sover framför oss.
Men föreställ dig vilket arbete hon gör.
Hon måste jaga och ge mat till alla ungarna.
Hon är en stålmamma.
Att se en mamma med ungar på nära håll är så ovanligt.
Det är ett privilegium.
Under två år följde teamet ungarnas uppväxt.
Till en början är de lite ostadiga.
Allt eftersom de växer lär de sig hur djungeln fungerar.
De upptäcker vilka djur de kan jaga…
…och vilka som inte är värda mödan.
Det unika materialet
målar det mest intima porträtt av tigrars familjeliv som nånsin fångats.
För Pooja och Kalyan är det svårt att se ungarna ge sig av.
Då de är 18 månader är det dags att lämna sin mamma
och hitta ett eget territorium.
För oss som filmar tigrar
och följer en specifik unge så länge
är det svårt att inte bli fäst vid en individ.
Man ser ungen som två månader gammal
och hela vägen upp tills den är ett och ett halvt år,
och en dag måste ungen ge sig av.
Det är väldigt känslosamt.
Jag hoppas att han klarar sig vart han än beger sig.
Antalet unga tigrar som letar nytt territorium stiger.
Tack vare ökat skydd
finns det nu över 3600 tigrar på 54 reservat,
men de har begränsat med utrymme
så en tredjedel av Indiens tigrar måste leva utanför skyddade områden.
Där hittar de mindre vilda byten, men många enkla måltavlor.
Det är dåliga nyheter för bönder.
Men det går att göra något åt det,
och folk är villiga att försöka.
Dr Bilal Habib från Wildlife Institute of India
är filmen Tigers vetenskapliga rådgivare.
Han är en av landets främsta tigerexperter och älskar att lösa problem.
Bilal har kommit till Maharashtra i centrala Indien,
tigerlandets hjärta.
Det är mycket konflikt här.
Mycket boskap som dödas.
Boskapet är en livlina för byborna,
det är deras levebröd.
Idag ska Bilal testa sin senaste idé,
så fort han kommer förbi trafiken.
Det är en ovanlig metod
för att minska antalet kor som tas av tigrar.
Ibland ser man bara vägen framåt genom att titta bakåt.
Bilal och hans team målar ögon på kornas ändor
och försöker att inte bli sparkade.
Försiktigt.
Det blir synligare med rött.
Måla en svart prick
så det liknar kons öga.
Så här?
Vi har alla våra idéer.
Förhoppningen är att ögonen ska lura tigrarna att de är iakttagna.
Bilal och hans team har målat hundratals ändor
och det verkar fungera.
Antalet attacker har minskat dramatiskt.
I en by fanns det en tiger som var väldigt aktiv
och folk förlorade mycket boskap till den.
När vi målade ögon på boskapen så försvann tigern.
Den trodde nog att boskapen kunde se från båda hållen,
både framifrån och bakifrån.
Nästa gång vi kom till byn
så dök folk upp med boskap och ville måla dem.
"Snälla, måla vårt boskap. Det hjälper oss."
Bilal planerar att sprida idén över hela Indien.
Under de senaste tio åren
har Bilal varit inblandad i ett annat projekt
som är i en helt annan skala.
Han har följt med Disneys fotograf Kalyan
och fjärrkameraexperten Suman Raju för att se hur det går.
Det började för tio år sen
när Bilal blev ombedd att lösa ett stort problem.
Unga tigrar som söker nya territorier
har problem att ta sig mellan reservaten
som är hundratals kilometer från varann.
De möter många hinder på vägen…
…och det tuffaste av dem alla…
…är motorvägarna.
Byggd för över 100 år sen
är NH44 Indiens äldsta motorväg
och den sträcker sig över hela landet.
Vi har vägar.
Vi har mycket trafik
vilket gör det omöjligt
för tigrarna att ta sig mellan olika platser.
Vissa tigrar färdas tusentals kilometer,
men när de når motorvägen
måste de vända tillbaka.
Bilals lösning var enkel.
Att lyfta upp vägen så tigrarna kan färdas under den,
vilket skapar en grön korridor.
Det kostade två och en halv miljarder dollar.
Det är världens största faunapassage
med nio upphöjda sektioner.
Det räddar livet på många tigrar.
När jag ser de massiva konstruktionerna
som vårt land byggt så att tigrarna
kan gå från skogens ena sida till den andra,
då blir jag känslosam.
Kalyan och Suman har fångat närbilder på tigrar
som går genom passagen.
- Fantastiskt, va? - Ja.
Mer än 200 tigrar passerar här varje år.
Föreställ dig att fordon kör där uppe
och tigrar rör sig där under,
och varken lastbilschaufförerna eller tigrarna vet
att de är på samma plats samtidigt.
Det var vår dröm.
Det är fantastiskt.
- Jag tror hon gick den här vägen. - Samma spår.
Pooja ska hjälpa Suman att filma en speciell tigerhona.
- Vilken utsiktsplats. - Absolut,
och den bästa platsen att sätta upp kameran.
Det ovanliga med den här tigerhonan…
…är att hon bor i en stad.
Bhopal i centrala Indien.
Hem till 2,5 miljoner människor.
Dagtid är det en bullrig och livlig metropol.
Men då de flesta av stadens invånare beger sig hemåt, går en invånare ut.
I ett skogsparti som sträcker sig in till centrum
patrullerar en ung tigerhona sitt revir.
Under de sju år hon levt här
har hon lärt sig hur hon ska leva intill människorna.
Hon är i stort sett en av stadens invånare,
men en osynlig sådan.
Hon korsar staket, går på vägar och jordbruksmarker,
men ses aldrig av någon.
Det visar på en otrolig anpassning.
Hon lyckas undvika människor
och det är fantastiskt att under alla år hon varit här
har hon inte skadat någon. Hon bara lever sitt liv.
Tigerhonan vandrar bara på natten
och återvänder till sin grotta innan staden vaknar till liv.
Suman har följt henne i två år.
Hans material hjälper skogsförvaltningen förstå hur hon lever.
Suman lockades hit
av tanken på att dokumentera en tiger i stadsmiljö.
Jag går.
Sitt där, så vi kan ta fotot.
- Jag går hit. - Ja.
Bhopal lämnar en speciell plats åt tigrar.
Man kan inte se en tiger så nära människor nån annanstans.
Det är väldigt fascinerande.
En stad kanske inte verkar som en livsmiljö för tigrar,
men Bhopal har allt en tiger behöver.
Det gränsar till Ratapani Wildlife Sanctuary,
där hon kan jaga och söka skydd.
Det finns konstgjorda dammar, så hon behöver aldrig gå törstig.
Och hon sover i sandstensgrottor på kullarna ovanför staden.
Så länge hon inte skadar någon
har människorna inget emot att dela hem med henne.
Invånarna i Bhopal är stolta över att ha tigrar här.
Det är ett rovdjur
och folk brukar vara rädda,
men här är de stolta över att hon är i deras närhet.
Staden älskar tigern och vidtar stora åtgärder för att skydda henne.
Skogsförvaltningen har 40 anställda som håller koll på henne.
Varje kväll stängs vägar av i hennes revir så hon kan passera säkert.
Ett nätverk av övervakningskameror följer hur hon rör sig.
Vi tar reda på var tigern befinner sig.
Skogsförvaltare Alok Pathak är ansvarig för verksamheten.
Ja, ni kan sätta ut kameror där.
Jag tycker väldigt mycket om tigern.
Hon är känslig, snäll och vacker.
Bhopals invånare är stolta och glada
över att ha tigrar i närheten.
Vi kan placera kameran här.
Pooja och Suman placerar ut extra fjärrkameror över hennes territorium
för att se om hon fått ungar.
Hela staden hoppas på att höra trampet av små tassar.
Över hela Indien har tigern en speciell plats i människors hjärtan.
För många indier
är tigern, även kallad Wagoba, Dev, vilket betyder Gud.
Många människor dyrkar den, särskilt på landsbygden,
för dess styrka och att den regerar över skogen.
Tigrar har levt med människor i tusentals år.
De älskas som kungligheter
och hyllas med festivaler.
Den kopplingen gör att människor och tigrar kan leva sida vid sida.
Indien utmärker sig bland de flesta länder i världen
för den tolerans som folket visar mot vilda djur,
särskilt tigrar.
Tigrar som lever i utkanten av reservat lär sig snabbt att undvika människor.
På dagen vilar de utom synhåll.
Om de hör någon, håller de sig gömda.
De kommer bara ut på kvällen, när det är tomt på folk.
Tigrar ser inte människor som byten.
De är faktiskt rädda för allt som går på två ben.
De blir rädda.
Men tragiska olyckor kan inträffa.
När bybor arbetar sent i skogen
kan en ung oerfaren tiger missta dem för bytesdjur.
När en människa böjer sig ner
ser det ut som ett bytesdjur från tigerns perspektiv.
Nästan alla dödsfall på grund av tigrar är olycksfall.
I vissa delar av Indien har ökningen av antalet tigrar
lett till en dramatisk ökning av antalet attacker.
Att tigrarna ökar är goda nyheter.
Det är en framgång för naturvården.
Men folk får ofta betala ett högt pris för det stigande antalet.
Det som står på spel är åratal av tolerans
som folk har visat tigrarna.
När de filmade i reservatens utkanter
fick Pooja och Kalyan bevittna hur folk arbetar
för att skydda både bybor och tigrar.
Samla er, så överlägger vi.
Skogsförvaltningens främsta insatsteam
är de första som kallas in när det finns en problemtiger.
Skogsvaktare Shital Thakre har jobbat med det i sex år.
Idag har hennes team inkallats till en by där någon dödats.
När vi får ett samtal från en by
åker vi dit för att se vad som har hänt.
Vi är väldigt ledsna att höra att en kvinna dödats av en tiger.
Insatsteamet skickas in för att identifiera problemtigern
så den kan föras till fångenskap.
Tigern är fortfarande i närheten, och Shitals prioritet är folkets säkerhet.
Vilda djur rör sig över gårdarna
så ingen borde vara ute sent eller gå in i skogen.
Här, i utkanten av Tadoba National Park,
har antalet tigrar fyrdubblats på tio år.
Fallet är inte unikt,
det händer ofta.
Om det inträffar en incident
måste vi åka dit direkt.
Vi måste vara redo dygnet runt.
Tigrar är mest aktiva på natten.
Shital och hennes team genomsöker området
i hopp om att driva bort tigern från byn.
Det är farligt.
Håll koll bakåt.
De måste identifiera vad det är för tiger.
Rakesh, teamets biolog, tittar på bilder från fjärrkameror.
Sex.
Varje tiger har en unik uppsättning ränder.
Genom att jämföra dem kan han se att det är en ung hane, P2.
Vi går.
Teamets närvaro under natten får byborna att känna sig säkrare.
Det stigande antalet tigrar gör folket rädda.
Utrymmet är begränsat
och det kommer bli problem.
Vi vill få folk att förstå
att människor sällan dödas.
Det här är olyckor.
Vi vill se till att det inte händer i framtiden.
Shital lever ensam, långt hemifrån.
I såna här stunder saknar hon sin familj mer än nånsin.
Hej.
Hur mår ni?
Vi mår bra.
Kom hem. Mamma har gjort sabzi.
När kommer du till byn?
Jag kommer.
- Hej då. - Hej då.
Shitals familj vill att hon kommer hem till byn,
men det här jobbet är hennes kall.
Jag älskar mitt jobb med skogen,
att jag har kontakt med djungeln, djuren och folket.
Så jag vill fortsätta leva ensam just nu.
Shital är stolt över att vara en av de få kvinnor i jobbet.
Kvinnor ska uppfylla sina drömmar.
Om de vill bli skogsvaktare eller nåt annat
måste de satsa på det.
I byn
är Shital och hennes team under press att undanröja problemtigern.
När en tiger ska fångas
ska man ringa veterinären dr Ravi Khobrogade.
När han inte fångar tigrar
tar Ravi hand om föräldralösa djur,
som den här lilla läppbjörnen.
Vi måste handmata.
Vi beter oss som hennes mamma just nu.
När han får samtalet
måste Ravi mobilisera sitt räddningsteam.
De har blivit ombedda att söva P2
och föra bort honom från byn.
P2 blir deras 50:e tigerfångst, om de kan hitta honom.
Vi måste tänka som en tiger.
Det är den största läxan jag lärt mig från räddningsuppdrag.
Jag måste förutsäga tigerns nästa steg.
Ravi och hans team söker efter en enda tiger, P2.
Han är en vandrande nål i en höstack.
Planen är att ta P2 i fångenskap
men det blir inte lätt.
Två dagar senare har P2 dödat en ko på en gård.
De tänker bevaka platsen i hopp om att P2 återvänder för att äta.
Ravis assistent Ajay använder bedövningsgevär för att söva tigern.
Så där.
Ravi och Ajay slår sig ner för natten.
Tigern är smart,
det är därför han är djungelns konung.
Så vi måste vara smartare än honom.
Nu väntar vi bara, och håller koll åt alla håll.
Det var en lång väntan
utan resultat.
Det var en svår natt för oss
och tigern dök inte upp.
Vi får se.
Vi försöker igen.
Till slut lyckas vi.
En vecka senare får teamet en chans.
Någon har sett P2 och de skyndar sig dit.
Ajay, ser du tigern där?
Äntligen får de syn på P2.
De måste skjuta honom där bak,
så de tvingas vänta tills han vänder på sig.
Kan vi skjuta?
Jag ser tigern, men den står åt fel håll.
Det blir riskabelt.
Vi skjuter inte om han inte står rätt.
P2 går tillbaka in i skogen.
Åh, herregud.
De missade chansen.
Men under natten har en fjärrkamera fångat en ny bild.
Teamet följer spåret.
P2 är bara 18 meter bort.
Han måste bara vända sig om.
Mitt i prick.
Han väger kring 200 kg
så det tar hela teamet att lyfta P2 till transportburen.
Det är en stor lättnad för Ravis team.
Och en välkommen syn för byborna.
Han har vaknat och har det bekvämt.
Det är en fin tiger, kring två och ett halvt år,
en juvenil hane, och han är stor.
Byborna är väldigt glada
för de upplever att problemet är löst.
Folket kommer för att ta farväl av tigern.
Under resan till behandlingscentret
känner sig Ravi kluven.
Jag blir ledsen av att sätta tigrar i bur.
Vi ser en tiger på fältet, skjuter den och skickar den till zoo.
Det gör oss ledsna
att ta ifrån tigern dess frihet.
Behandlingscentret är bara en tillfällig hållplats för P2.
Ravi ska hitta ett permanent hem åt honom på en djurpark.
P2 kommer aldrig tillbaka till det vilda,
men omplacering får lokalbefolkningen att förbli toleranta mot tigrar.
Inte långt därifrån, i utkanten av Tadoba National Park,
flyttas några andra tigrar till ett nytt hem,
men av en annan anledning.
Bilal planerar match-making för tigrar.
Han vill samla ihop fem tigerhonor härifrån
och hitta potentiella partners till dem.
Tjugo mil norrut, i Nagzira National Park
ökar antalet tigrar, men de flesta är hanar.
Tigerhanar har lättare att ta sig hit från avlägsna skogar.
Men utan tigerhonor går populationen under.
Och det finns en till fördel.
Han tar tigerhonorna från ett område där det bor mycket folk.
Det är bra för alla.
Om vi lyckas få åtminstone fem, sex tigerhonor
härifrån till det andra stället så är det positivt för alla.
För naturvården, för tigrarna och folket.
Det är en ambitiös och framsynt idé,
men först måste de hitta rätt tiger.
De letar med avsikt efter en skygg tigerhona,
en som undviker människor och deras kreatur.
Men en sån tiger är svår att hitta.
Veterinären Ravi och hans team är här för att fånga tigern.
Det finns tecken efter den…
Det här är en honas fotavtryck.
…men hon håller sig gömd.
Efter flera dagar och nätter av sökande
visar det sig svårare än de trott.
Om de inte kan fånga tigerhonan
kommer projektet misslyckas innan det ens börjat.
De är så skygga.
Även om de ligger tio meter ifrån dig
är det svårt att se dem.
Så det gör det svårt för oss att hitta och fånga henne.
Det kan ta månader innan Bilal hittar en tigerhona att flytta.
Pooja och Kalyan bevittnar en till effekt av det ökande antalet tigrar.
Mer tigrar som slåss över territorium.
Den här unga tigern har råkat hamna i vägen för en stor hane.
Den äldre tigern visar tydligt att den inte är välkommen.
En av tigrarna backar för det mesta.
Men ibland kan förloraren bli svårt skadad.
Pooja och Kalyan har stött på en skadad hane.
Deras material hjälper till att identifiera tigern
när de anmäler skadan.
Titta till höger.
Jag har zoomat in helt, jag ser såret.
Han slickar såret just nu.
Han haltar. Herregud.
Han är nog svårt skadad.
Han haltar och har en svår skada
så jag är orolig, för det finns många tigrar här
och han måsta slåss eller ge sig av för att överleva.
Han slickar såren,
men om de inte läker är han i stor fara
för han har bara två val.
Det ena är att han inte kan jaga och svälter ihjäl.
Det andra är att han ger sig på lätta byten, det vill säga boskap.
Det leder till konflikt med människorna.
Det brukar inte sluta väl för tigrarna.
Skogsvaktarna håller ett öga på tigern
och vid behov tar de med den till Ravis behandlingscenter.
För Ravi innebär tigerökningen fler ungar att ta hand om.
Idag sköter han om en ung tigerhona som separerats från sin mamma.
Hon är ungefär fem, sex månader.
När vi såg henne var hon utmärglad, uttorkad och så svag.
Så vi tog henne från fältet
och håller koll. Vi lokaliserar honan
så ungen kan återförenas med henne
och återgå till det vilda.
Det blir det lyckliga slutet för ungen.
Goda nyheter för P2, den infångade tigern.
Ravi kommer snart skicka honom till ett nytt hem.
Han ska till en av världens största djurparker i Nagpur,
där han kommer dela inhängnad med en tigerhona.
P2.
Hur mår du?
Oroa dig inte,
du kommer få en stor inhängnad, och nya tigerhonor.
Du kommer njuta av livet.
Så oroa dig inte.
P2 har tur.
Hälften av tigrarna som tas från skyddade områden klarar sig inte.
En tigerhona har hittats död och tagits till Ravis center.
Han bekräftar dödsorsaken och utför kremering.
Begravningen visar vilken respekt de har för tigrarna.
Det är en sorglig dag för oss.
Vi har förlorat en fullvuxen tigerhona till nåt så
ofattbart som elektrisk ström.
Det borde inte ske.
Elstötar är den främsta dödsorsaken för tigrar.
Elektriska stängsel placeras runt fält
så hjortar och vildsvin inte ska äta grödorna.
Men tigrarna ser inte stängslet förrän det är för sent.
En tigerhona kan producera fyra ungar per år.
Så du kan föreställa dig vilken förlust det är.
Manöver.
Lystring.
För att undvika att fler tigrar dör
måste nästa generation lära sig mer om dem.
Shital och Rakesh är på en skola i utkanten av Tadoba National Park.
De är här för att lära barnen om tigrar
och vad de ska göra om de träffar en.
Har ni sett en tiger?
Ja.
Vad ska ni göra om ni ser en?
Springa?
Om ni springer tror den att ni är ett byte.
Gör bara lite oväsen och stå stilla.
Ser ni tigern?
Nej.
Såg ni den? Var är den?
Såg ni honom?
Ja.
- Vad är det där? - En tiger.
Sprang den iväg?
Shital vill att barnen för vidare tipsen
till sina vänner och familj.
När vi förklarar för skolbarnen
så förklarar de för sina föräldrar.
Så budskapet sprids.
Och konflikterna minskar.
Klassen beger sig till ett område med förstörd skog
för att hjälpa till att plantera nya träd.
När de här växer och blir träd
så kan vilda djur vila i deras skugga.
Vill ni bli skogsvaktare som Shital?
Ja.
- Känns det bra att plantera? - Ja.
När ni går förbi träden sen så kommer ni minnas det här.
Efter sex månader har Bilal äntligen fångat en tigerhona.
Hon är på väg att möta hanarna som väntar på henne i Nagzira National Park.
Om de kommer överens kan hon hjälpa populationen i reservatet.
Istället för att leta territorium
tar hon den enkla vägen och liftar.
TIGERRESERVATET NAWEGAON-NAGZIRA PITEZARI-INGÅNGEN
I Nagzira får hon gott om utrymme
och alla chanser att kunna para sig.
Fem eller sex personer, kom fort. Vi har bråttom.
Tigern är sövd
för att kunna genomföra en hälsoundersökning
och sätta på ett GPS-halsband innan hon släpps.
Halsbandet gör att Bilal kan följa henne
då hon utforskar sitt nya territorium.
Det sitter på hela nästa år
och faller sedan av automatiskt.
Ravi finns på plats för att övervaka tigerns tillstånd
och se till att hon kan släppas.
De kollar vikt och mått,
och lägger in i databasen av tigrar.
Hon är ung, ni såg hennes tänder.
De är vita med en liten skåra i sig,
vilket indikerar att hon är kring två år.
Så hon är i den åldern
när hon ger sig ut och söker efter territorium
och en partner, och sen uppfostrar egna ungar.
Det är första gången det händer i Indien
och det väcker stor uppmärksamhet.
Tigern släpps fri av den statliga skogsministern.
Det är den sista dagen, nästan som en vigseldag.
Alla är så glada.
Vi ska släppa honan i hanarnas område.
Fem års planering har lett fram till detta ögonblick.
Om tio minuter är hon ute i det vilda.
Det är dags att släppa ut tigerhonan i sitt nya hem.
Äntligen är det gjort.
Hon är så lycklig på väg ut ur buren,
för hon är i det vilda.
Det här är himmelriket för henne.
Hon kan få gulliga tigerungar som hon kommer älska.
Det är en hoppfull plats för henne där hon har chans att para sig,
ha ett eget territorium och egna ungar.
Ett eget hem.
Det är verkligen en härlig känsla men det riktiga jobbet börjar imorgon
då hon ska utforska ett territorium hon inte känner till.
Under de närmaste månaderna följer Bilal och hans team tigern dygnet runt.
Med hjälp av signaler från halsbandet följer de henne på marken
och även från rymden
och kartlägger alla hennes steg.
Tigerhonan trivs bra.
Hon har inte gått in i byar.
Och hon har sällskap.
Det har gått fyra månader och tigerhonan klarar sig bra.
Hon har etablerat sitt territorium.
Hon har setts med en hane.
Så vi hoppas att hon har parat sig också.
Och vi hoppas att hon inom den närmsta framtiden
får ungar i det här territoriet.
Än så länge är allt väl.
Flytten blev en succé.
Under nästa år
kommer fyra tigerhonor flyttas hit
för att stödja populationen.
Det var en dröm och den gick i uppfyllelse.
Vi kan fortsätta följa de här tigrarna i Nagzira
och se hur populationen utvecklas de kommande fem, tio åren.
Under tiden har Ravi kommit för att se tigern P2 i sitt nya hem, Gorewada Zoo,
ett av de största i världen.
P2 har en enorm naturlig inhängnad
och får snart sällskap av en ny hona.
Det är en bra dag idag
för jag är så glad att se P2.
Tvåhundrafyrtiotusen kvadratmeter är ett stort utrymme för en tiger.
P2 har en ny roll
som ambassadör för tigrar.
Folk kan besöka honom.
Och lära känna honom.
Om man får se en tiger en stund glömmer man den aldrig.
Den är så vacker, så majestätisk.
P2 återvänder aldrig till det vilda,
men han kommer inspirera nästa generation
till att bry sig om tigrarnas framtid.
Pooja och Kalyan vill också inspirera folk att tänka annorlunda om tigrar.
De är i en by nära Tadoba Tiger Reserve.
Många människor här har förutfattade meningar om tigrar.
De tror att de äter människor och vill skada dem.
Pooja och Kalyan har gjort en kortfilm
som de ska visa för första gången.
Trehundra personer har samlats för att se filmen,
inklusive skogsvaktaren Shital och hennes team.
Hej.
- Hej. - Hej
Jag heter Pooja.
Jag ska visa er en kortfilm om tigrar.
Filmen innehåller ett budskap från tigrarna.
Så, vill ni se filmen?
Ja!
- Okej. - Vi sätter igång.
Berättarrösten talar det lokala språket, marathi,
och berättar från tigerns perspektiv.
Tiden går, vi växer upp och blir större och starkare.
För byborna
är det första gången de ser tigrars familjeliv.
Vi får följa med på mammas äventyr.
Filmen visar hur ungarna kommer till rätta i djungeln
och de utmaningar de ställs inför som små.
Filmen ger också byborna tips om hur de håller sig säkra i skogen.
Om ni måste gå in i skogen, gå i grupper och gör oväsen
så jag hör er och kan undvika er.
Jag är överväldigad.
Att se publiken och hur de satt fastnaglade vid duken.
De som kom för att titta har verkliga problem.
De träffar på tigrar dagligen.
Om den här filmen räddar ett enda liv har vi gjort vårt jobb.
Tack för att ni kom.
Vi ses snart. Tack.
Och budskapet sprids.
På vissa ställen skapar en ny attityd oväntade möjligheter.
Bilal är på väg till byn Alijanja.
Samexistens är bara en möjlighet om det är ekonomiskt fördelaktigt
för lokalbefolkningen
som delar sin mark med de här stora rovdjuren.
Istället för att kämpa emot djurlivet
omfamnar det här samhället det.
I det första rewilding-projektet av sitt slag i Indien
får bönderna betalt för att hålla boskap borta från gräsmarkerna.
Det främjar vilda djur,
som drar till sig tigrar
som i sin tur lockar turister.
Det finns fyra tigerhonor i vår zon.
Alla fyra har ungar.
Deras far kallas Chota Matka, tigerhanen.
Guiden Arvind försörjer sig
på guidade turer i området.
Kungsfiskare!
En liten eco-lodge skapar också jobb för lokalbefolkningen.
Vi får en bra inkomst och byns familjer är glada.
Vi skadar inte skogen
och vi kommer ta hand om den, för den är vårt levebröd.
Bilal har hjälpt till sen projektet startade 2015.
Han har sett hur lokalbefolkningens attityder mot vilda djur förändrats.
Tänk när det här inte var ett naturskyddsområde.
Bönderna försökte skydda marken från plundrande hjortar.
De sågs som skadedjur.
Idag blir samma bonde glad för hjortar på sin mark,
han får pengar.
Det är så här ett skadedjur omvandlats till en resurs.
Ju mer hjortar
desto mer tigrar.
I den här byn är tigerökningen en anledning att fira.
När tigrarna ökar, ökar också turisterna.
Det är bra för oss.
Vi får bra betalt.
Det här är det första exemplet på rewilding av jordbruksmark
nära ett skyddat område i Indien.
Så om det här funkar
kan det bli hundratals naturskyddsområden i Indien.
I Bhopal där den urbana tigerhonan bor
kollar Pooja och Suman sina fjärrkameror.
…kommer efter solnedgången.
De hoppas på att få se bilder av hennes ungar.
Få se vad vi har.
Ja.
- Herregud. - Mamman.
Följd av ungarna.
Den första ungen kommer ut.
Wow.
Tigerhonan har fyra ungar, nu fem månader gamla.
Den ena efter den andra.
Alla tar sig genom staketet.
Hon tryckte sig in. Hon är egentligen för stor.
Ja, så gullig.
Hon lär dem hur de tar sig ut.
Visst är det fint?
Och de lär sig snabbt.
De verkar friska.
Ja, helt friska.
Vilken fin inspelning vi fick.
Bhopals tigerhona uppfostrar nästa generation av urbana tigrar.
De lär sig hur man ska vara en gatusmart unge.
Hon uppfostrar ungarna
och visar dem sina territorier,
var de kan jaga
och hitta vatten.
Hon visar dem hur de ska röra sig i landskapet,
hålla sig undan och inte visa sig för människor,
hur de ska överleva i staden.
En jättebra mamma, faktiskt.
Det är inte bara tigrar som dyker upp på bilderna.
Bhopal har hemliga invånare i alla möjliga skepnader.
En del sticks.
Och respekterar inte privatliv.
På natten är alla djuren i rörelse
för att hinna hem innan soluppgången.
Bäst att hinna med mamma.
Vissa är nyfikna…
…särskilt tigerungarna.
Oj då…
Ungarna fortsätter att lära sig från sin mamma
tills de ska hitta sina egna territorier.
En dag visar de sina egna ungar hur de ska överleva vid en stad
och kunskapen förs vidare över generationer.
Det är det som Indien kommer behöva i framtiden.
Tigrar som anpassat sig till ett liv intill folk.
Hon visar hur tigrar kan lyckas med det.
Hon är hoppet för framtiden.
Efter fem års filmande
är det dags för Disneynatures team att packa ihop och åka hem.
De ger sig av med vetskap om att tigrarna växer sig starka.
Då de beblandar sig med människorna
visar en del tigrar hur man frodas i en värld med människor.
Det är en utmaning,
och de lyckas utmärkt.
De lyckas leva med människor på ett fantastiskt sätt.
Folk gör också sin del
för att se till att den unika relationen lever vidare i framtiden.
Jag tror att det alltid finns en plats i folks hjärtan
för att leva med tigrar,
att dela landskapet med dessa magnifika köttätare.
Översättning: Emma Lindahl