Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hagyd abba! Menj innen!
- Felmelegítselek? - Nem, csak a napra van szükségem.
Én vagyok a nap.
- "Én vagyok a nap..." - Én vagyok a nap.
BÍZZ BENNEM!
VALAHOL
BRANDENBURGBAN
A vadász!
Hol? Ott van! Megvagy!
Utána. Az esküvő után.
Senki, tudod?
Tényleg tudom, mit csinálok?
Ő az igazi?
Ön, Alicja, aki született 1976-ban Lengyelországban,
fogadja-e Sebastiant, aki született 1966-ban Berlinben,
hites férjéül?
Ha igen, kérem, mondja, hogy "igen"!
Határozottan igen!
Egy tangóórán találkoztak, ugye?
Azt hiszem, 10 évvel ezelőtt.
Ala Berlinbe ment, hogy megtanuljon tangózni.
És aztán haza sem jött.
És most itt tartunk.
Életem asszonya,
miközben élvezed a konzumerizmust, úgy érzed, minden rendben?
Igen.
Feltehetek neked két kérdést az életről?
- Az én életemről? - Igen.
- Ez komoly? - Az első kérdésem:
milyen ember akarok lenni?
- Igen? - A második kérdésem pedig:
mit szeretnék elérni az életemben?
Ha fogynék hét kilót?
Minek? Remekül áll. Gyönyörű vagy.
Milyen ember akarok lenni?
Egy kanos vén szivar egy csomó...
Nagyon materialista, és a legjobb cuccokat venném meg.
És mit akarok elérni az életben? Hogy még több pénzem legyen.
Hogy lehet ilyeneket kérdezni?
Én boldog akarok lenni, és...
elégedett és vidám.
- Mit válaszoltak a többiek? - Még semmit.
- Egyelőre senki sem válaszolt. - Kíváncsi vagyok.
De nem ez a fontos, Ala, hanem hogy te mit válaszolsz.
- Te mit válaszoltál? - Hogy sikeres akarok lenni.
És akarok kétezer lányt, akik bálványoznak engem.
Kétezret?
Szultán akarok lenni.
Szultán?
- Ezek a kérdések nem segítenek. - Hát nem.
Három, kettő, egy.
A játékidőnek vége.
Minden kicsi fiú és lány
Elpakol maga után.
A nagymamám figyelmeztette anyát,
hogy amint egy nőnek gyereke lesz, lemondhat a saját életéről.
Az ember a családjának és a gyerekeinek szenteli magát,
és ő maga már nem fontos.
És ezt automatikusan elfogadjuk.
Ha csak ezt ismerjük, azt gondoljuk, hogy ez így normális.
Kelet-Németországban nőttem fel.
Kommunista voltam.
Azt hittem, hogy a szocializmus majd megment minket, a világot.
A rendszerváltás után azonban rájöttem, hogy...
milyen értékes dolog a szabadság.
VALAHOL
BRANDENBURGBAN
Hagyd abba!
Ne!
Ez az! Az egyik megvan!
Basszus!
Még két év,
és esélyem sem lesz.
Ugyan már! Mindjárt megvagyunk.
Ha nincs összegubancolódva a hajad, akkor egy perc az egész.
- Nem viszket a fejed? - De, egy kicsit.
Basszus!
Tetves vagy.
Egy.
Kettő.
Három.
Négy.
Azt álmodtam, hogy apával szétmentetek.
- És milyen volt? - Rossz.
Öt.
Gyere, ölelj meg!
- Vécézni kell! - Nem, nem, nem.
- Apa hagyott el engem, vagy fordítva? - Te hagytad el őt.
Hat.
Igen, de...
De nem jöttél oda hozzánk, mert tudtad...
- Tudtam, hogy ez csak egy álom. - Butaság.
Az ki van zárva.
Igen? Miért?
Mert szeretitek egymást!
- Csak szeretjük? - Szerelmesek vagytok egymásba.
Igen, úgy van.
Hét, nyolc, kilenc...
Hét, nyolc, kilenc, aki bújt, aki nem, megyek!
Én már nem játszom.
Életem asszonya, szeretnél zenét hallgatni?
Mihez lenne kedved?
Valami...
nyugishoz.
Valami nyugishoz?
Nyugis zene...
Egy éve úgy döntöttünk, kipróbáljuk a nyitott kapcsolatot,
de senkinek sem mondtuk el.
Csak egymás között beszéltünk róla.
Követem őt ezen az úton.
Kettőnkért.
Ha valakivel kipróbálom, akkor vele.
Zöld lovak
Vágtatnak
A patáik alatt
Virágok sarjadnak
Békák a tóban
Tüzet gyújtottak
Fent az égen
Csillagok ragyognak a holdfényben
Beszéltél hozzám
Távolról és furcsán
Azt mondtad, a nyarunk
Lassan magunk mögött hagyjuk
Nyár...
Egyébként is, ki akar szexelni?
A szexet túlértékelik.
A mentaillatú nyári szellő
Málnaszínű nyár
A nyári
Zöld erdők
A nyári
Kakukkok és pacsirták
- Gyere! - Nem!
Csukd be az ajtót!
Úgy érzed, hogy kihűlt a kapcsolatunk?
Nem, én csak...
- Akkor... - Az jó...
Úgy érzed, hogy elmúlt a szerelem?
Igen?
Hogy úgy vagyunk együtt, hogy közben nem is szeretjük egymást?
Nem.
Nem tudom, hogy fogalmazzak...
Együtt élünk, küzdünk azért, hogy működjön...
Ez nagyon intim.
Nagyon jól kell ismerni a másikat.
- Mindent ki kell mondani. - Igen.
Már két éve próbálkozunk ezzel.
Két éve kérdezgeted magadtól azt,
hogy végig tudod-e nézni, el tudod-e viselni,
hogy a férjed egy másik nőt csókolgat.
Csókolgatja, simogatja, megdugja.
Min változtatna ez?
Hogy segítene az, hogy lefekszem egy másik nővel?
Még sosem beszélgettünk erről így.
Igen. Az emberek nem beszélnek ilyen dolgokról, és ez hülyeség.
Ez is része...
Könnyebb nem beszélni róla. Neked is megkönnyítette az életedet.
- A tiédet is. - Persze.
Igen.
Monogámia vagy szabadság.
Választani kell.
Kislányként aludtam el, és nőként ébredtem.
Egyik napról a másikra történt.
Tizennégy évesen ismertem meg az első barátomat.
Nyolc évvel volt idősebb nálam.
Mivel ő idősebb volt, én pedig idősebbnek néztem ki,
jól összeillettünk.
Emlékszem, hogyan kezdődött a testi kapcsolatunk.
Erotikus fotózásokat csináltunk,
felfedeztük...
azt a különleges összhangot,
hogy együtt vagyunk, egymáshoz ér a testünk.
Nagyon szerencsés voltam, hogy mindezt megtapasztalhattam.
Szabadon.
BERLIN, NÉMETORSZÁG 1989. NOVEMBER
Elkezdjük a felnőtt életet, és másképp látjuk a világot.
Huszonegy éves voltam, amikor leomlott a berlini fal.
Aztán elmentem Rómába,
és megnéztem a Sixtus-kápolnát.
Lenyűgöztek Michelangelo freskói.
Azt gondoltam: "Ti rohadékok, soha nem engedtetek volna ki."
"Soha életemben nem láttam volna ezt."
Ez az én traumám.
Hogy sosem éreztem magam...
szabadnak.
Sebastiannal nagyon különböző életünk volt.
Ő 16 évesen ismerte meg az első barátnőjét.
Húsz évesen feleségül vette őt, 26 évesen apa lett,
és 16 évig élt egy olyan házasságban,
amiben nem tehette azt, amit akart.
A monogámia volt az egyetlen út.
Tudta, hogy ha csinál valamit, elveszíti a feleségét.
Én viszont szabad voltam. Hogy tagadhatnám ezt meg tőle?
"Én megtapasztaltam, de neked nem lehet."
- Ezer éve nem randiztam. - Nála lesztek?
- Azt hiszem. Hol máshol? - Értem.
Mondjuk, a parkban?
- Az is jó. - Szerintem ebből szex lesz.
- Biztos vagy benne? - Nem, de úgy tűnik.
Ezt pár üzenetből szűrted le?
Jó, értem.
Elég határozottnak tűnt.
Határozottnak?
- Ezt hogy érted? - Világos volt, hogy mit akar.
- Oké. De írta is? - Nem.
- Csak a szavak között? - A sorok között.
Olvasol a sorok között.
- A válaszaiból egyértelmű volt. - Micsoda?
- Világos volt... - Oké.
- ...hogy miért akar találkozni. - Értem.
Ez egy történelmi pillanat.
Ha megdugod, az történelmi pillanat lesz.
- Történelmi? - Igen, az.
Nem túlzás ez egy kicsit?
- Történelmi? - Nem, ez határozottan nagy lépés.
Lazíts már egy kicsit, jó?
Lazítsak?
- Azt akarod, hogy megünnepeljem? - Pontosan.
Akik nyitott kapcsolatban élnek, azoknak azt tanácsolják,
hogy húzzák meg a határokat, beszéljenek róluk, legyenek őszinték,
és döntsék el, hogy belefér-e, ha átlépik őket.
És akkor a határok maguktól kitolódnak.
De először is, mindenkinek szüksége van egy menedékre.
Számomra Pehlitz a menedék.
És az otthon. És az autó?
- Azt hiszem, nem. Ott már voltál... - Az már ezer éve volt.
Mielőtt bármiben megegyeztünk volna.
Jó, de akkor is megtetted.
Az autó is menedék volt?
- Mi még? A biciklik? - Az az én autóm volt!
- Ez nem igaz. - Dehogynem.
Az a családi autónk volt.
Csak ennyit tudtam felmutatni.
Fel kell mutatnod valamit?
A nagy, ijesztő farkadat mutasd fel, és ne a...
Jó, persze.
Elmegyek futni.
- Most? - Igen.
Futás, úszás és lefekvés.
Remekül hangzik.
Egy kellemes este.
És sok gondolkodás.
Szívem!
- Melyik inget vegyem fel? - Na ne, engem hagyj ki ebből!
- Szívem! Indulok. - Szia!
- Jól vagy? - Igen.
Az jó.
Kaphatok egy búcsúpuszit?
Igen.
Most?
Azt akarod, hogy integessek neked a zsebkendőmmel?
Igen, persze, azt akarom.
Adj bele anyait-apait!
Gyerünk, már csak 30 másodperc van hátra!
Tizenöt másodperc!
Gyerünk, ne add fel!
Gyerünk, folytasd!
Gyerünk, gyerünk!
Gyerünk, srácok!
Lassabban!
Három, kettő, egy.
Amikor az ember elkezd beszélni róla, találkozik olyanokkal,
akik szintén kísérleteznek a szexualitásukkal,
akik kíváncsiak a különböző lehetőségekre.
A nyitott kapcsolattal a házunkat is megnyitottuk.
Jó a segge. Mit mondhatnék?
- Kérsz egy kis bort? - Igen, köszi!
Szívroham.
Hogy vagy? Minden rendben?
Kimegyek egy kicsit.
Olyan ez, mint a gyász.
Eleinte hisztérikus az ember,
és sokat sír.
Nem akarjuk elhagyni, akár emberről, akár egy rendszerről van szó.
Olyan érzés, mintha az egyik gyökér egyszerűen elhalt volna.
El sem kellett vágnom.
Jézusom!
Végre előtörhet az őrült és vad énem.
Nem tudom szavakba önteni ezt a fajta szabadságot és szerelmet.
Őrülten szerelmes vagyok beléd.
Csodálatos érzés.
Ez a 22. tavaszunk. Minden évben van néhány.
Megmentettem a szerelmünket.
- Igen, megmentetted. - Igen.
Te nyertél, te mentetted meg.
Nem vagyok szomorú győztes, boldog győztes vagyok.
"Én vagyok a király!"
Melyik filmben volt ez?
Mit jelent a Stonehenge?
- Az Ylvis-duó? - Ja.
Atyaég! Vihar lesz.
VALAHOL
BRANDENBURGBAN
Soha senkivel sem élveztem még annyira az életet, mint vele.
Folyton nyomokat írsz a tenyeremre
Aztán letörlöd az írást egy ecsettel
Azt mondod, senkitől sem félsz
Ha elkapnak, élve felfalod őket
Ilyen vagy te
Amikor az ostobaság És a szegénység lehangol,
Te majomkodni kezdesz, És a ház életre kel
Visszatér a csillogás a szemembe
Csakis érted akarok újra élni
Te vagy a gyógyír minden gonoszságra
És a reményem a következő évre
Segítsek?
Te vagy a sötétség csillaga
A boldogság világbajnoka
Ilyen vagy te
Ez az élet tényleg gyönyörű. Sosem volt még ilyen jó.
Eszembe sem jutott, hogy emiatt lezárjam ezt a fejezetet.
- Tessék! - Bocsi.
Csak tessék!
- Ezt csinálod a... - Megeszem.
- Értem. - Te is?
Én nem, de megvakarom.
Igen, megvakarom, de azt hittem, hogy az én lábam az. Furcsa volt.
Nem, ez az én lábam.
Oké.
- Dugd meg a párnát! - Igen, dugd meg!
És hogy volt...
- Én tegnap csináltam ezt. - Tényleg?
A túracsapat.
Keleti szomszédaink!
Kívánj valamit!
Vigyázz!
Megvan.
A mi kapcsolatunk olyan különleges,
hogy néha nehéz elhinni.
Ez egy kaland. Ki tudja, mi lesz belőle?
Jó, hogy találtál hozzá egy helyet.
Csak úgy megtörtént, csak egy randi volt.
Azok után, ami ez idő alatt történt?
A démonjaid, a félelmeid...
Az egész folyamat.
Emlékszel, milyen volt egy évvel ezelőtt?
Ez a sok légy...
Tényleg tudom, mit csinálok?
Ő az igazi?
Változott valami?
Én.
De a testem nem. Meglep, hogy még mindig jó rám.
Megvan.
- Szia! - Szia!
- Hogy vagy? - Jól.
- Az jó. - Nagyon jól.
Szuper! Szeretlek.
Egy kicsit erősebben!
- Rendben. - Mert így most gyönyörű.
Rendben.
Azt hiszem, ezután ki fog hullani a hajam.
- Ez... Még egy este. - Ez nyaralás.
- És sikerül. - Az összes hajam kihullik.
Én úgy is szeretni foglak.
Hozzám jössz feleségül?
- Persze. - Persze?
- Igen. - És te?
Igen.
Ez az, igent mondtak!
Akkor odaadom a gyűrűt! Kezdődjön a buli!
Köszönöm!
- Hol marad a taps? - Itt a taps.
Istenem, itt volt egy madár! Mert ez egy...
- Nem, nem olyan. - Dehogynem, baszki!
Nem, ilyen...
Várj egy kicsit!
Adj egy puszit!
Ez aranyos.
- Jó, igen. - Gyerünk!
Igen, inkább ilyen...
Amit te csináltál. De attól még aranyos.
Vajon Alicja melyik pólóját veszi fel holnap Sebastian?
Ezt a csillogósat.
És Alicja egyik szép kalapját.
Istenkém!
A lányom talált egy cigány fiút, és most vele táncol.
Tévedek? Nem tévedek.
Hol a fenében találta őt?
Így fejlődött. A férjem megváltozott.
Olyan szabad vagyok
És teljesen egyedül
A te társaságodban
Nem igazán fáj
Olyan szabad
És mindjárt vége
Ennek a nagy szabadságnak
Csak légy szabad!
Én majd segítek neked
Tudom, hogy eleinte fáj
De, hé, ne sírjál!
Csak légy szabad!
- Hogy érzed magad? - Szabadnak, mint a madár.
Sziasztok! Camila vagyok
az Out of Context-től. Ma én leszek a házigazda.
Igen, az otthon...
Arra bíztatnék mindenkit, hogy érezze otthon magát!
Oké.
- Akkor én megyek. - Hajrá!
- Mi a helyzet? - Mikor eszünk?
Ha ezzel végeztem.
- Megcsinálnád a miénket is? - Persze.
- Elment a nap. - Gyere ide!
- Persze, majd rád fekszem. - Gyere ide!
A hasadra.
- Nincs ott hely. - Dehogy nincs.
Itt már nagyon hideg van.
De gyorsan lehűl az idő. Bocsi.
- Fázom, fázom, fázom. - Megtennéd...
Persze. Tedd a... Tedd a...
Tedd a... Tedd a...
A pszichológiai szakdolgozatom részeként
a féltékenységet kutatom
a poliamor vagy nem monogám kapcsolatokban.
Mit jelent számodra a féltékenység?
Mi jut eszedbe először erről a szóról?
Számomra nagyon erősen társul hozzá a félelem.
Nagyon.
A veszteségtől való félelem, a változástól való félelem,
a félelem attól, hogy lecserélnek.
Sokfajta erős félelem, amiket én démonoknak nevezek.
Olyanok vagytok, mint a kutyák.
Gyertek ide!
Úgy viselkedtek, mintha kutyák lennének.
Megjöttünk!
Semmi baj.
Miért nem vagy biztos benne?
Szerintem ha most csináljuk, vagy két hónap múlva,
akkor is ugyanolyan lesz.
- A félelem nem az időzítés miatt van. - Igen.
Semmi köze... az időhöz.
Itt van egy aranyos... Ez csak egy hajszál. Nem kívánhatsz.
- Nem fogok. - Nincs kívánság. Nem kívánhatsz.
Nem kívánhatok.
- Én... - Ez nem a kívánságok ideje.
Nem akarom elsietni a dolgokat.
Ha ideköltözöm,
azt nekem is akarnom kell, és érezni, hogy ti is ezt akarjátok.
De ez most egy kicsit túl sok, mindhármunknak.
- Igen. - És...
- Nekem nem. - Egy kicsit.
- Nekem nem. - Neked nem?
- Aha. - Neked is.
Sok mindennel próbálsz most megbirkózni.
- Ez hazugság. - Igen.
Hogy neked nem...
Túl sok ez most, és tele vagyunk félelemmel.
- Én élek. - Igen.
Úgy gondoltuk, hogy hozd ide a holmidat...
és majd meglátjuk, milyen lesz, amikor itt van a cuccod.
Igen, de lehetne apránként is. Ez komoly...
- Dolog. - Hogy áthozod a cuccod.
Hogy érted, hogy apránként?
Hát... Hozz át néhány dolgot, és...
Mondjuk, a tévédet.
A konzolt?
Nem, értem.
Ja.
Egy nap majd nevetni fogunk ezen a hülye képen.
Csak így lehet.
Amikor elégett.
Nem, nem akkor. Majd...
"Tudod, régen volt valami..."
A hálószobánkban lesz, és majd nevetni fogunk rajta.
- Jézusom! - Igen.
- Töröld ki! Ez nem... - Ki akarod törölni a múltamat?
Nem, a múltad itt van, és itt.
- Miért kell megmutatni? - A múltam...
Úgyhogy...
ki kell törölnöd.
Ez egy kicsit olyan...
mint egy váróban ülni.
És nem tudom, meddig tudok még a váróban ülni.
Halló! Sebastian Rostot hívta.
És úgy érzem, hogy elárultál.
Elhúzhatom a könyök felé, megszoríthatom, én irányítok.
Nem kell odanéznem, téged is nézhetlek,
és a kezemmel akkor is érzem, hogy mit csinál.
Irányíthatom őt,
anélkül, hogy ránéznék,
mert érzem, hogy mit csinál.
És ha azt akarom, hogy leüljön, a másik kezem még szabad.
Párbeszéd alakul ki, mint tangózáskor,
amikor várunk, vagy megértjük, mit akar a másik...
Kizárt, még mindig a csomókat tanulom.
Most már értem, hogyan kommunikál,
vagy legalábbis egy kicsit jobban értem.
Ez a gyakorlat erre tanít meg.
Te okozod a fájdalmat.
Természetes, hogy meg akarod tenni, ez ismeretlen terület.
Mekkora fájdalmat akarsz okozni?
Mennyire tudsz gonosz lenni azzal,
akit szeretsz?
- Köszönöm! - Szívesen.
Jó, új felállás.
Sebastian, mit gondolsz? Folytatod a kötözést?
- Nem. Kötözzenek meg engem! - Megint téged?
- Igen.
Jó. Oké.
- Ez a legjobb rész. - Igen.
Otthon találkozunk.
Rég nem táncoltunk már.
- Jól vagy? - Igen.
Oké, maradjunk a tangónál!
- Jó. - Nyitva van a sliccem.
Nem baj.
Szóval, fordulunk,
most a másik irányba.
Aztán...
ha jól viselkedik...
Harmadszor is fordulunk?
És ide érkezünk. Ez két nagy fordulat, vagy akár három.
A forgástól.
Micsoda?
Lazán!
A második sacadánál egy kicsit közelebb.
Az alapállás már majdnem jó volt.
De legyen elég tere mindkettőtöknek!
Csak lazán, és gyakoroljatok!
Bocsánat, elrontottam.
Van nálad készpénz az órára?
Már végeztetek is?
- Te érzékeny vagy? - Igen.
- Értem. - Mert ez még új nekem.
Én bírom.
De ez jó lesz, tudod?
Ki fogod tárni a szíved, és...
Nem félek tőle. Csak attól, hogy kimondom.
- Akkor csak kis adagot adok. - Jó.
- Neked 150. - Rendben.
És utána,
attól függően, hogyan érzed magad fél óra múlva...
majd eldöntöd, kérsz-e még...
- Ez elég soknak tűnik. - Nem az.
Jól van.
Ez egy teljes adag, ez pedig egy kicsit több.
Köszönjük! Drágám! Élvezzük!
- Érezzétek jól magatokat! - Köszönjük!
A rohadt életbe!
Haragszol? Akkor jó.
- Úszom egyet. - Jó úszást!
Köszi!
Egy.
Kettő. Ez az!
Három.
Négy.
Öt.
VALAHOL
LENGYELORSZÁGBAN
Hat.
Hét.
Nyolc, kilenc, tíz.
Feladom.
Teljesen elveszettnek érzem magam.
Tűnés az útból, jövök!
Különben elütlek!
Igen, légy szíves!
- Felpróbálhatom? - Igen.
Dögölj meg!
- Most éppen gyűlöllek. - Tudom.
Érzem.
Tudom, hogy te is gyűlölsz.
Már nem.
Vannak olyan pillanatok, de most épp nem.
Azt hiszem, én gyűlöllek.
Ki nem állhatlak. Haragszom rád.
Féltékeny vagyok.
Én... tudod... Azt kívánom, hogy bár ne lennél itt.
És...
nem tudom, hogyan birkózzak meg ezzel,
hogyan találjuk meg a közös hangot, hogyan szeressünk újra egymásba,
mert jelenleg... ki nem állhatjuk egymást.
Megköszönném, ha csak a magad nevében beszélnél.
Ne beszélj többes számban! Azt mondd, hogy te mit érzel!
- Jó. Ki nem állhatlak. - Köszönöm!
Ebben a pillanatban. És szeretnék megoldást találni erre a helyzetre.
De nem tudom... hogyan.
Ebben a pillanatban...
én nem gyűlöllek téged, és nagyon sajnálom, hogy te így érzel.
És emlékszem, hogy én is éreztem így. Ismerem ezt az érzést.
Nekem most az a legfontosabb, hogy önmagamat szeressem.
Nem akarok időt tölteni veled, nem akarok a közeledben lenni.
Csak magammal akarok törődni. Meg kell védenem magam tőled.
Megértelek téged.
Sajnálom, de én nem szeretlek úgy, ahogy Sebastian szeret.
Szóval Sebastian szenved, és te úgy gondolod,
hogy nem tudsz neki segíteni, mert te vagy az első?
- Szerintem ez a kérdés nevetséges. - Miért?
Mert ez nem ugyanaz a kapcsolat.
Jó, de válaszolj!
- Tudsz segíteni rajta? - Majd meglátjuk.
Akkor is, ha magaddal kell törődnöd?
Sebastian úgy néz ki, mint egy öreg szerzetes.
- Teljesen szét van esve. - Igen.
Nem tudom kezelni. Mert milyen helyzetben vagyunk?
Camilával nem tudunk beszélni.
- Ez nehéz. - Nem az vagyok, akinek hittem magam.
- Ne szakíts félbe! - Rendben.
Csak azt akartam elmondani, hogy az, ahogy otthon viselkedem,
az új viselkedésem, az új képem önmagamról, a határaim...
olyan vagyok, mint egy gyerek, aki most tanul járni. Ezt beismerem.
Igen, és megint szeretnék egy fészket,
ahol feltöltődhetek.
Ezek a te határaid.
De az az én hálószobám, az én otthonom, az én életem is.
Hozzászoktál, hogy mindenbe beleegyezem. Hadd fejezzem be!
Nagylelkűnek és mindig figyelmesnek kell lennem.
De most nem tudok figyelmes lenni.
Na jó, álljunk meg egy pillanatra!
Mert szerintem így nem jutunk egyről a kettőre.
Mit jelent számodra a szabadság, és mi kell ahhoz, hogy szabad legyél?
Sebastian azt mondta, tud egyszerre két embert szeretni,
hogy képes erre.
Én hiszem, hogy ez tényleg így van, és be is bizonyította.
De szerintem ez a kapacitásunk véges.
Ebben a két emberben, ebben a két nagy szerelemben...
Én vagyok számára a nagy ő, de Camila is a nagy ő számára.
Én vagyok élete asszonya, de Camila is az élete asszonya.
Vele akarja leélni az életét, velem akarja leélni az életét.
Elmondja, hogy mit szeretne.
Nagyon igyekszik, hogy minden jó legyen.
De annak alapján, amit eddig láttam, és amit eddig tapasztaltam,
úgy gondolom, hogy ez nem lehetséges.
Szerintem egy ember sem képes erre úgy,
hogy mindenki igazán boldog és elégedett legyen.
Mindhármunknak kompromisszumokat kell kötnie. Legalábbis nekem biztos.
És ez nagyon nagy ár.
Belementünk a nyitott kapcsolatba,
és hihetetlenül sokat dolgoztunk ezen,
és mindketten így akarunk élni,
nem akarunk visszatérni a monogámiához.
Egyáltalán nem.
Szabadok akartunk lenni, és...
De én most nem érzem magam szabadnak.
Baszki, Sebastian,
mennyire arrogáns és hülye vagy?
Basszus, féltékeny vagyok!
Hülyeség, hogy nem tudod beismerni, hogy féltékeny vagy.
Azt is mondtam, hogy nem félek. Mekkora baromság!
Tele vagyunk különböző érzésekkel,
és hatalmas nagy ostobaság elnyomni ezeket.
A kérdés az, hogyan birkózunk meg vele.
A sötétben tapogatóztam
egy teljesen ismeretlen terepen,
ahol nem láttam, hogy hová megyek, vagy kihez fordulhatok.
Építettem rá,
bíztam benne,
ugyanakkor a lelkem mélyén tudtam,
hogy valójában ez az én szabadságom,
nem az a szabadság, amit én adok neki.
Jó lenne egy kellemes este a kandalló mellett.
Igen!
A szüleid pedig megtaníthatnának arra a türelemjátékra.
Türelemjátékra?
A pasziánszra, arra a kétszemélyes játékra.
Arra a játékra, amit játszanak?
Leültök egymással szemben, és addig raktok lapot, amíg van mit.
Érzem, hogy vonz. Öreg akarok lenni.
Elfelejteni mindent.
Ez nagyon költőire sikerült.
Szaladok hozzád
Az éjszaka közepén
Nagyon felkavart
Hogy felfegyverzed magad
Felfegyverzed magad,
Hogy harcba szállj velem
Miért akarsz te
Harcolni énvelem?
Talán a nap újra felkel majd.
Miért...
Nézd!
...akarsz harcolni velem?
Gyönyörű.
"Miért vagy olyan sápadt?", kérdezed.
"Miért ázik el az ember az esőben?", válaszolom én.
Hogy lehet az, Hogy semmit sem tudsz róla,
Mégis mindent látsz?
Miért
harcolsz te énvelem?
Miért
harcolsz te énvelem?
Magyar szöveg: Borsody Anna Iyuno