Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ДЯТЕЛ ВУДІ
ТИГРИ
ПОДУШКА-ПЕРДУШКА
Можна два поп-тарти?
З коробкою.
- Важкий день? - І не питайте.
«Якось бабця Келлоґ пекла пироги для своєї родини
й виявила зайві коржі й начинку.
І зробила з них маленькі тарти.
Їх дуже любили, і вона назвала їх поп-тартами».
Отакої. Гарна історія.
Думаєш? Нісенітниці якісь.
Так пише на упаковці.
Так, малий, але все було не так.
Звідки знаєте?
Бо я й роблю написи на цих упаковках.
Цікавить справжня історія?
Ні.
Давай. Вона цікава.
Гаразд. Але швиденько.
Що ж, на початку 60-х
американці снідали молоком і пластівцями.
Нашого молочника звали Майком. Класний був чоловік.
Наше містечко заполонило уяву
всіх таких маленьких американців-ласунів, як ти.
Батл-Крік, Мічиган, —
це домівка двох беззаперечних гігантів у світі пластівців:
«Келлоґз»
і «Пост».
І їхнє поле бою.
Тиждень за тижнем, миска за мискою,
«Пост» і «Келлоґз» билися не на життя, а на смерть.
Але терези мали от-от перехилитися,
коли на сцену вискочив гарячий солодкий прямокутник,
який міг перевернути догори дриґом сніданки в США.
«КЕЛЛОҐЗ»
Оце клас.
Ранку, містере Келлоґ.
Чудові цифри за минулий тиждень, Бобе. Бачив?
Ми обігнали «Альфа-Бітс» у категорії 4–6 років.
Букви — погана ідея. Діти їдять, а не думають.
Читав про малого з Блумінгтона, який склав із букв слово «зад»?
Жах!
Це ввійде в його досьє. Удачі йому з пошуками роботи.
Читав мою записку про фігурки водолазів? Діти їх їдять.
Водолази завжди знайдуть вихід.
Ти вже бачився з Тоні?
Біжу до нього.
Потіш його.
В'єтнам. Непогана ідея.
Цікаво, що в тигра Тоні в молоці?
Пластівці із глазур'ю від «Келлоґз».
Просто смакота!
Терле, можеш зробити наголос на «просто»?
«Просто смакота!»
- Ти вчитимеш мене грати? - Нізащо у світі, Терле.
Серйозно, чоловіче.
У мене на четверту репетиція «Ліра». Можеш просто сказати, чого ти хочеш?
Піти додому.
Доброго всім дня.
- Які люди! - Доброго ранку, Терле.
Він точно добрий? Ти бачив сценарій?
Усе нормально, Терле. У нас найталановитіші сценаристи.
Це правда, нам дуже пощастило, вони генії, просто найкращі.
Еврика.
Саме таку репліку ми шукали. Ще раз.
Швидесенько. Поки є натхнення.
- Готові? - Пишемо.
Пластівці з глазур'ю.
Просто найкращі.
Знято.
Терле, ти просто геній.
Спасибі. Мені дуже приємно.
Надзвичайно.
Браво.
У мене немов ростуть крила.
Дякую.
Бобе, хвильку. Я хотів запитати, чи можна було б щось зробити,
аби зменшити температуру в моїй голові?
Я неначе в мішок запакований.
Передам хлопцям із лабораторії.
Чудово. Дякую.
- А де лабораторія? - У нас такого нема.
- Містере Кабана. - Поппі. Що це?
Дані по ваших фруктових кільцях.
- І що там? - Цифри не дуже.
- Розмокають 14 секунд. - Ой-ой.
У молоко булькають, немов камінь.
- Я розчарований. - Цікавлять відгуки?
- Не дуже. -«Мені не подобається».
«Будь ласка, досить». І «Де мої батьки?»
Гаразд. Збільште вдвічі цукор, утричі — глютен,
а замість «фруктові» напишіть «солодкі».
Фруктів тут нема.
Ясно, що фрукти в коробці на полиці зігнили б.
Само собою.
Містере Кабана?
А, хлопці.
Скажу відразу, як є.
Ми втомилися вештатися супермаркетами.
Нас усі знають, ми хочемо угоду з лейблом, настолки...
Або й знятися в кіно.
Скажи назву.
«Крутелики-серфбордисти».
Це просто круть, Бобе.
Ми хочемо більше.
Більше? Чудово.
Візьмемо ще когось. І буде Гам, Хрусь, Хлоп і Бзинь.
Поділитеся зарплатою із Бзинем?
Або я візьму на роботу якихось Куся, Гризя й Няма,
які спокійно замінять усіх вас
у мить.
Та він жартує. Він вас любить.
Швидко всі в хрустку печеру.
Вітаю з відновленого «Голідей Інн», Батл-Крік,
на церемонії вручення премії «Миски-ложки» 1963 року.
Хай переможуть найсмачніші.
Від «Оскар Маєр Вінерс»:
коли поснідаєте, ми будемо тут як тут.
Моя мишка їх обожнює.
Мадам Вівсянко,
міс Марджорі Пост.
Так-так, королю Келлоґ.
Хай щастить, хоча це зайве, так?
Не знаю. Та ваша фруктова галька викликала фурор.
Камінці. Фруктові камінці.
Рік Ладвін, теж із «Пост». Я їв вас роками.
Краще йди.
Ти знаєш, що в нас проти вас ні шансу.
Ну, рік видався дуже хорошим.
То насолоджуйся.
Це 60-ті.
- Усе дуже швидкоплинне. - Ти про що?
У коробці завжди є сюрприз. Правда, Едді?
Вітаю, брати й сестри Келлоґ.
Мир вам.
Вітаю, Ісає. Ви знаєте Ісаю Лемба з «Квакера».
Є якісь нові номінації на сьогодні?
Ні, жодних.
Оригінальний овес і смак.
Точно, смак.
- Що кажеш? - Нічого.
От же Келлоґи.
Миру вам бажаю.
І навіщо вони сюди приходять?
- А навіщо змішувати релігію з пластівцями? - Аби продажі не росли?
Леді та джентльмени, вітайте вашого ведучого, Стю Смайла.
Класний чоловік.
Вітаю на «Мисках-ложках», як настрій?
Ви такі гарні, наче вас глазур'ю намастили.
Я люблю всіх, хто любить пластівці.
Моє улюблене місце — спереду коробки, де поради щодо вживання.
Маю вам пораду. Може, наповните коробку?
Чому там стільки повітря?
Це буде чудовий вечір.
І ми розпочнемо вечір з першої нагороди.
За найкращого нового персонажа на коробці пластівців.
І нагороду отримує
«Келлоґз».
Яблучна Голова з «Епл Джекc».
Твоя заслуга.
Та всі молодці.
Особливо я.
Найзручніше пакування.
«Келлоґз»!
Так!
Ура.
«Келлоґз», леді та джентльмени.
«Келлоґз», друзі. Авжеж.
Найкраще використання ніацину.
Правильно.
«Келлоґз», друзі.
Язичники.
Хай злаки говорять за себе.
Не знаю, куди їх поставлю.
Чого вони посміхаються? Вони ж нічого не виграли.
Тоді священник каже: «Була, коли я її знав».
Може, радіють за тебе, Бобе.
Вони б раділи, якби нас волочили вулицями, як Муссоліні.
Муссоліні? Та ну, Бобе. Розслабся. Ми переможці.
Я не знаю. Вони наче знають щось, чого не знаємо ми.
А зараз хвилинку уваги.
Вшануймо пластівці, які пішли від нас цього року.
Ми їли вас, скільки могли.
«ДЖЕНЕРАЛ МІЛЛЗ» «ВІЛТ ЧЕМБЕРПЛАСТІВЦІ»
«КЕЛЛОҐЗ» «БАБУСИНІ ДІРОЧКИ»
«ПОСТ»
Агов, що роблять ті діти?
- Приходять по ласощі. - Хто шукає там ласощі?
Оті малі. Вони шукають там ласощі.
- Ласощі? - Ласощі!
Діти, ви в нормі?
Авжеж. Ми живемо в гарних будинках і вже поснідали.
Та ми приходимо сюди по це.
- Це ж сміття. - Справді?
Чи це фруктова сенсація, яку від нас приховують?
Ні, чекайте.
Так смакує краще.
Смачного.
- Вони зробили якусь фруктову штукенцію. - Що за штукенція?
«Пост». Вони це зробили. Желеподібна структура.
Можна перевозити, може, розігрівати.
- Може, це навіть поживно. - Не може бути.
Як в аварії з керма не вилетить отой мішок повітря. Нісенітниця.
Я спробував.
- Де? - У смітнику.
Та ви ж із командою над цим працювали, ти казав, це безнадійно.
Це правда. Ми так думали, а «Пост» розібралися.
Нам кінець.
Жоден продукт «Келлоґз» не виживе.
Не гарячкуй, Бобе.
Та поглянь на ці нагороди. Ми забрали всі «Миски-ложки».
Едселе, ми власники цього шоу.
Знаєш, чого мені коштує приховувати це?
- Це бутафорія. - Це хороше шоу.
Ну, шоу уже закінчилося.
Ти розумієш, що це означає?
«Пост» стане новим королем Батл-Кріку.
А ми ким будемо?
А ми — манною кашею.
Я хотів віддати дітей до коледжу.
Це десь 200 тисяч на рік.
Схоже, моя родина мала рацію щодо мене.
Я буду першим Келлоґом-невдахою.
Ти не невдаха, бо нічого для цього не зробив.
Полегше, Бобе. Ти теж залишишся без роботи.
Знаю. Я можу бути волоцюгою,
готувати м'ясо над вогнем із бочки.
Негарно казати «волоцюга». Зараз кажуть «бомж».
Гадаю, це кінець моєї мрії про справжній власний газон.
- Чекай. У тебе є газон. - Це не дерен.
А мені потрібен дерен. Бачив траву на такому?
Густа. Насичено зелена.
Його розмотують, як заморожене тісто.
Це твоя мрія? У тебе немає звичайних людських почуттів?
Маю. Я добре почуваюся.
Треба з'ясувати, чи це правда.
- З'єднайте з Честером Слінком. - З ким?
Я розмовляю, Бобе.
Пряма трансляція Сі-Бі-Ес із Нью-Йорка.
Це «Вечірні новини» з Волтером Кронкайтом.
Мені щойно повідомили великі новини у світі сніданків.
Компанія «Пост», з Батл-Кріку, штат Мічиган,
створила фруктово-солодкий сухий сніданок тривалого зберігання.
Тривалого зберігання.
Отакої.
Далі — більше.
Знято.
З особистих новин:
татусь купив собі забавку.
Уперед. Назад.
Їде собі, але завжди повертається.
Як моя дружина.
Це Честер Слінк, наш начальник охорони.
Честере, розкажи, що ти дізнався.
Цей матеріал сьогодні вранці зафільмувала наша людина в «Пост».
- Ні чорта не бачу. - Наразі кращого нема.
Наш працівник прикидається прибиральником, а на його швабрі є камера.
Ці шпигуни зі швабрами дуже хоробрі.
Ми переконані, що саме це Боб уживав зі смітника.
Очевидно, це фруктовий джем.
Може, на основі пектину?
На пектині.
Пектин.
- Що ти робиш? Що це за звук? - Прибери швабру від мого обличчя.
Іди, працюй.
Стоп. Зупини запис.
Це ж моє дослідження.
Саме так. Може, хтось із їхніх людей працює у нас.
Малоймовірно.
Я нещодавно подвоїв охорону.
Тепер у нас двоє охоронців.
А можна не зараз?
У нас нарада.
Перепрошую, але вже за кілька днів я представлю
фруктовий перекус, який здує їхній продукт із прилавків.
Це банка сардин?
Була нею.
Але замість жирної середземноморської риби
там смачне фруктове пюре.
Представляю вам фрудини «Келлоґз».
Ця, схоже, зіпсувалася. Таке буває.
А ще моя команда завершує розробку «Кукурудзяних желейок».
І що це?
Кукурудзяні кульки з вершковою кукурудзою.
І вони желейні.
Усім вийти. І це забери.
Рятуй нас, Бобе.
Роби, що завгодно. Що треба.
- Треба повернути Стен. - Ні.
- Без Стенковскі. Не можу. - Я знаю, що зі Стен непросто.
Непросто? Навіть ти з нею не впорався.
- Ми це вирішили. Запровадили систему вето. - Що?
Дали одне одному право
накладати вето на щось, що нас дратує. Аби послабити напругу.
Смердючі обіди. Дивні ремені.
А це цікаво.
Бо моя компанія на межі повного краху!
Тому нам потрібна Стен.
А хтось хоча б знає, де та Стен?
Три, два, один. Пуск.
ПРАКТИКА НА МІСЯЦІ: ЗУСТРІЧ ІЗ ПРИБУЛЬЦЯМИ, СЬОГОДНІ О 14:00
Прибулець ворожий.
Прибулець підступний.
ДОННА СТЕНКОВСКІ
Якщо зголоднієте на Місяці, то я винайшла оце.
Бісквіт у тюбику.
- А я б таке не придумав? - Я мислю смаками, літуне.
А ти вмієш лише лажати й катапультуватися.
Кабана.
Уявляєш, хтось залишив ключі.
Овва. А ви справді фанати Місяця.
Чекала тебе.
Цього разу в «Пост» горішки міцніші.
Ось. Спробуй.
- Цікавий присмак. - Чудова назва.
Бобе, я знаю, тобі важко, але я не хочу до міста пластівців.
- Що такого чудового в НАСА? - Вони не бояться майбутнього.
У нас тут є штука під назвою мікрохвильовка.
Вечерю зготували рівно за 25 хвилин. Факт.
Так, для сімох.
А я говорю про щасливе дитинство мільйонів американських дітей.
- Ми летимо на Місяць. - На Місяць. Облиш той Місяць.
Підійми погляд, он він.
І нікуди він не дінеться. Не надумуй.
Ти забиваєш джем у тюбики для купки короткострижених хлопців
на спорткарах.
Полетять і повернуться. Далі стануть алкоголіками й розлучаться.
Шимпанзе розумніші.
- Як «Пост» це вдалося? - Вони вкрали наше дослідження.
- Цікаво, чи застосували ксантан. - Ксантан.
Я не працюватиму на Едсела.
Чекай, ти ж не думаєш, що полетиш на Місяць? Чи думаєш?
Полетиш на Місяць?
- Та яке. - Ні.
- Ходімо. - Ходімо.
У нас проблеми, містере?
Розкажете міс Пост, що робили в нашому смітнику,
і все, що вона хоче знати.
Вітаю, діти.
Відійди.
Отже, чула, що ви, бешкетники, шукали скарби.
Це запатентована власність. Знаєте щось про порушення прав на товарний знак?
Це порушення ексклюзивних прав на власний бренд
без дозволу власника чи інших ліцензіатів.
Послухайте мене, діточки.
Ви ж не уявляєте, що тут відбувається?
Може, хочете дізнатися?
- Мем, ви ж не думаєте про... - Неси коробку «x19».
Але ми маємо лише неперевірений прототип.
- Не можу рекомендувати... - Не можеш?
Не розумієш, Ладвіне?
Я от-от розчавлю ту велику червону «К», що безперервно дивиться на мене.
Ненавиджу їх.
Ну і де коробка?
НАДСЕКРЕТНО
Ладвіне.
Обов'язково так драматизувати?
Чому воно так смердить?
Бо в цей варіант додали трішечки бензину.
Забудь про тостер. Нехай будуть сирі.
Не віриться, що кажу це, але це навіть краще за те, що було в смітнику.
Краще, ніж у смітнику.
Так казали і про «Ґрейп-Натц».
Ми залучимо кожен сантиметр цього простору.
І ти згодна відновити нашу систему ветування?
- Це було б розумно, Бобе. - Щось не так?
Наче ні. А зі мною?
Ні.
Ось команда-переможець.
Молоко і пластівці.
Арахісове масло і желе.
Стенковскі й Кабана. Тепер у нас є шанси проти них.
Гарний вигляд, Стен.
А ти й не змінився.
Я недавно скинув 11 кілограмів.
- Я за ними не сумуватиму. - І не дивно.
- Ніхто не сумував би за 11 кг жиру. - Я те й кажу. Не сумуватиму.
- Стен? - Чого він худне?
Досі чахне за Марджі Пост?
- Не чіпай уже його. - Це брехня.
До того ж, Пост і Келлоґ не будуть разом. Це заборонено.
- Так навіть сексуальніше. - Гаразд.
Я казав, їй чогось бракує. Не командний гравець.
- Я гравчиня. - Гаразд. Почнімо спочатку.
Як вам ідея усім разом з'їсти по мисці пластівців?
Авжеж. Миска не завадить.
- З'їмо до дна. - Ходімо.
«РИСОВІ ХРУМТИКИ» «ГЛАЗУРОВАНІ ПЛАСТІВЦІ»
«ОСОБЛИВІ K» «ЕПЛ ДЖЕКС»
Магія пластівців у тому, що ти їси і п'єш однією рукою.
І нам треба відтворити це ейфорійне задоволення.
Але зовсім по-новому.
Уся робоча сила «Келлоґз» у вашому розпорядженні.
Так не піде. Якщо ми збираємося обійти «Пост»,
нам потрібні найінноваційніші й найнетрадиційніші уми 1960-х.
Добре, ти їх дістанеш?
Вони вже летять сюди.
Крім оцього.
А цей їде автобусом.
А Айнштайн помер. Але решта...
20 ЛИПНЯ, 1963
Сьогодні «Келлоґз» сміливо оголошує,
що ми вступаємо в перегони з розробки нової штукенції на сніданок.
Слово керівнику відділу розвитку
Роберту Кабана. Він усе вам розповість. Бобе?
Хоробрі люди перед вами
пройшли через небачений раніше ряд оцінювання.
Кожен із них — майстер у своїй галузі.
Винахідливий, далекоглядний, безстрашний.
Геній м'якого морозива, Том Карвел.
Майстер дитячих велосипедів, Стів Швінн.
Винахідник морської мавпи і німецький мігрант,
Гарольд фон Браунгут.
Геній консервованих фрикадельок, шеф-кухар Боярді.
Мускулиста зірка фітнесу, Джек Лалейн.
І найрозумніша машина від Ай-Бі-Ем,
комп'ютер «Унівак».
Представляю вам першовідкривачів смаку від «Келлоґз».
Питання?
Містере Лалейн, ця їжа — частина вашого здорового раціону?
Цукор — отрута,
тому ми розробляємо новий фруктозний кукурудзяний сироп.
Містере Швінн, чому ви кинули найкращу велосипедну компанію
заради розробки невідомо чого?
Це такий наш план?
Ще питання?
Містере Карвел, ваш голос добре відбиває апетит.
- Нащо ви знімалися у власній рекламі? - Чиє б мугикало, Саллі.
Томе.
НАРОДИВСЯ: 18.05.1917
ПОМРЕ: 24.03.1985
НАРОДИВСЯ: 23.08.1891
ПОМРЕ: СЬОГОДНІ
Містере фон Браунгут, де ви були на початку 1940-х?
Я собі знаю, а вам — не обов'язково.
Гаразд. Дякую всім. На сьогодні все.
Даруйте. Я серйозно питаю про 1940-ві.
- Можна змінити тему? - Дякую всім, до зустрічі.
Америка полюбить цих хлопців.
- Є над чим працювати. - Як тобі майстерність Тома Карвела?
Ти про погрози журналістці чи брудну сорочку?
Еге ж.
- А що то за молочники були? - Присядьте.
Я роками приховував це від вас,
бо я не знав, як вам розповісти.
Як ми всі знаємо, спершу фермери доїли корів просто для забави.
Просто якась бридка біла рідина,
що витікала з недоумкуватого скота,
якою ще весело було обляпувати дівчат.
Але коли працівник ранчо Мілкі Кешмен залив ту рідину у миску пластівців,
народився мільйонний бізнес.
Образ усміхненого і приязного молочника —
просто фальшивка.
Це жадібний і безжальний синдикат.
Вони захищають своє.
І зараз ми розробляємо продукт, до якого не треба додавати молоко.
А що сталося з Мілкі Кешменом?
Він став першим зниклим безвісти на пакеті молока.
На власному клятому пакеті молока.
Вибач за французьку.
- Це не французька. - Що це означає?
Це означає, що ми скоро дуже сильно засмутимо дуже впливових людей.
Я не боюся тих сметанних жокеїв.
Через таке ставлення весь бізнес піде корові.
Корові під хвіст.
ТИЖДЕНЬ 2: РОЗРОБКА ШТУКЕНЦІЇ
Бобе, це Первіс Пендлтон з Ай-Бі-Ем.
Ми дуже вдячні, що ви погодилися дати нам цей апарат.
Чесно кажучи, ми раді його позбутися.
«Привіт, Стен».
«Грудне чи з пляшки?»
Жодне.
Не відповідайте.
Ні, «Уніваку». Ні!
Ми ж домовилися.
«Морські мавпи. Справжні живі тваринки, яких ви виростите»?
- Та ну. - Ось вони. Усе легко.
Висипаєте, розмішуєте воду...
Прошу! Життя!
- Геніально? - Це просто сушені яйця креветок?
Так. Нічого не варті. Але малі все одно платять гроші.
- Обман дітей. Чудово. - Не зрозумійте неправильно. Я люблю дітей.
Та не матиму їх через жорстоку витівку природи.
Чого витріщився? Хіба ти не бачиш, що я виливаю душу?
Не повертай мене до Італії.
У мене борги. Серйозні люди скривдять мене.
Смачні морепродукти.
Ти ж казала, що вони генії.
Генії, які нам по кишені.
- Треба сказати Джеку про... - Той горбок у штанях?
Так, впадає в око.
На телебаченні теж так? Чи його знімають по пояс, як Елвіса?
Сподіваюся.
ВІН БЕЗ СПІДНЬОГО
Він має рацію.
- Як вам готель? - Дуже гарний.
- Я живу в «Голідей Інн». - О, «Голідей Інн» найкращий.
- Автомати з льодом на кожному поверсі. - Чисто, накладки на унітаз є.
Усе працює.
Якщо коротко, треба мати приємний вигляд.
Це дивно. Я ж не лялька. Але буду нею, якщо захочете.
Роби щось. Мені байдуже.
- Авжеж, босе. - Гаразд.
ПЕРШОВІДКРИВАЧІ СМАКУ ВІД «КЕЛЛОҐЗ»
У них Лалейн?
Вони залучили експертів.
Вони вже лежали на спині,
перевернуті, як черепахи.
- Коли запуск продукту? - Він іще в розробці.
З'ясовуємо, що викликає висипання на сідницях.
Ти — висип на моїх сідницях, Ладвіне.
- А ще нам потрібна назва. - До чого ми дійшли?
Виділили три.
«Декстрозики», «Дивожелейки» і «Приплющенці».
Непогані назви. Та одна з них явно виділяється.
Так.
-«Декстрозики». -«Приплющенці».
Ладвіне, просто візьми ті кляті фруктові желейні коржики-шморжики,
хай там як вони звуться, і запхай дітям у горлянки.
Але ми ще не домовилися про місця на полицях.
Залиш це мені.
«Коржики-шморжики», гарно. Весело. Чіпляє. Хай буде так.
Або давай так.
Може б, найняти людей, що більше знають про їжу?
Можна було б.
Сурми, фанфари, дзвони. Бо скоро почнеться репетиція.
Це місце зарезервоване для мене та моїх акторів.
Для чого?
Філіпе, вручи листівку.
«"Келлоґз" представляє Терла Рейвенскрофта у ролі короля Ліра.
Переосмисленого і перетвореного Терлом Рейвенскрофтом,
з ним же у головній ролі».
А потім ще раз написано «Терл Рейвенскрофт» унизу.
Це Шекспір 1960-х.
Бог свідок, зараз актуально, як ніколи.
Максимально неактуальний.
Терле, ти невчасно.
Гадаю, у контракті все прописано.
Я знімаюся у тому дурнуватому костюмі тигра
в обмін на культурне просвітлення низькосортного плебсу.
Це ти про мене?
- Авжеж. - Стен, дякую.
Терле, ти наша найважливіша зірка.
Але зараз у пріоритеті не високе мистецтво.
Розумію. Як там лабораторія, Бобе?
Точно, температура в голові.
Гарні новини. У щоки можна вставити охолоджувачі.
Правда?
Ні.
- Крута корона з «Бургер Кінгу». - Крута зачіска. Ти як телефон.
Круті ріденькі вуса.
- Це в тебе ріденькі вуса. - Гарні зуби, як у мерця.
Бійтеся починати сварку.
А якщо розпочали...
бійтеся мене.
- Ти якийсь пришелепкуватий? - Піду я.
Даруйте. Містер Келлоґ викликає.
Скликали зустріч п'яти сніданкових сімей.
Хто скликав?
Як думаєш? Мардж Пост зробила свій хід.
БАРЗІНІС РИНОК
Дякую всім, що доєдналися.
«Дженерал Міллз»,
«Ралстон»,
«Квакер»
і «Келлоґз».
І дякую Ерні Кіблеру за перекус.
А снеки безплатні?
- Будьмо уважні. - Точно.
Нумо без води, Мардж. Уже до справи.
Саме тому я скликала цю зустріч.
Повага.
Компанія «Пост» нарешті подолала той фруктовий бар'єр.
- Бо ти вкрала наше дослідження. - Однак.
Чому б не поділитися цією технологією, аби ми всі взяли кусок торта?
- Як пластівці з родзинками. - Не цього разу.
Ось мої нові умови.
Відтепер «Пост» забере преміальні місця на полицях.
Далі від кошерної їжі й котячого корму.
Ранкові суботні мультики, Помічник шерифа і Рожеве левеня — мої.
Так не можна, Мардж!
І не хочу, щоб у пластиліновій анімації були релігійні персонажі.
Це нудно.
Тоді я заберу їх.
Звідки знаєш, що це можна виробляти партіями?
Побачиш на полицях наступного тижня,
а потім усе розметуть.
Усередині завжди є сюрприз, так, Едді?
Наступного тижня? Я думала, є місяці.
Що це було? Він же тобі не подобається?
Ніколи, Ладвіне. Пост і Келлоґ разом не будуть.
- Хіба так не сексуальніше? - Бажаю тобі згоріти у машині.
Кінець нам. Мій спадок.
Мій дерен.
Накласти шоколад на печиво — це сміливий крок.
Бо воно й так солодке, а так стає ще солодшим.
Але, певно, цукру забагато не буває.
Чи буває. Пакуй речі.
Перекриємо тим «Пост» кисень.
ПУЕРТО-РІКО
Щоб ти знала, він дуже небезпечний. І любить живі розваги.
І він контролює 99% світового цукру?
Він дуже важлива людина. Його звуть Ель Сукре.
Мої друзі з «Келлоґз»! Прошу.
Ель Сукре, радий знову вас бачити.
Дивовижний будинок.
Дякую. Але шви на плитці у дворику мені зробили погано.
Ті плиточники. Усе мало бути білосніжним.
А воно якесь брудно-біле. Мусять тепер усе переробляти.
Вам показують стільки варіантів, що можна сказитися.
То я сказився?
Ні.
Ель Сукре, ми хочемо значно збільшити щомісячні партії цукру.
Так. Підсіли на мій білий порошок?
Але справи зачекають.
Потрібно й насолоджуватися цим важким життям. Розважмося трішки?
З комплексу «Каль Нева Лодж» у Неваді, вітайте Едді Мінка й Денні.
Дуже дякую.
Агов, Денні!
Як тобі цей прекрасний дім?
Ну, якщо не зважати на погані шви на плитці.
- Одразу за живе. - А що такого?
Ще й плями там. Усе в...
Смішити людей — дуже важка робота.
Але така важлива.
Хай там як, джентльмени, до справи.
- Ель Сукре, ми до тебе по цукор. - Як і всі.
- Можна конкретні цифри? - Хочемо весь.
Нарешті зібралися знищити «Пост».
Влетить вам у копійку.
У нас великий проєкт на підході. Гроші не проблема.
Знаю-знаю.
Бо в моєму бізнесі є приказка. «Плати, або ми тебе вб'ємо».
- Гарний підхід. - Еге ж.
- Гаразд. Тоді домовилися. - Еге ж.
Гаразд. Дякуємо за розширення й...
Ні. Дякую за візит.
І успіхів вам у ваших справах,
про які ми не встигли поговорити.
Іншим разом.
Я помираю, Едді!
Ти молодець, хлопче.
- Великий молодець. - Не віриться, що він досі грає.
Він професіонал.
- Ти викупив увесь? - Увесь.
Багато цукру, який багато коштує.
І з Ель Сукре жартувати не можна.
- Усе спрацює. - Уже спрацювало.
Дай-но сюди.
Диму з труб не видно. Вони нічого не виготовляють.
Це добре.
Це дуже добре.
- Усе гаразд, мем? - Авжеж. Ти роздобув нам цукру?
Може, маю дещо краще.
Це штучний підсолоджувач. Його називають «Канцеросолод».
У тисячу разів солодший за цукор. Але проблеми зі здоров'ям гарантовані.
Мішки під очима, подагра, втрата язика, нічні жахи, пітливість,
і, наш старий друг, висип на сідницях.
Досить.
Гаразд. А як вам таке?
Може, повністю змінимо напрямок?
Приберемо весь цукор.
Станемо першим брендом, що робить здорові сніданки.
Перетворити негатив на позитив.
Заради дітей.
Уявіть нове американське покоління:
у формі, здорове, врівноважене.
То що скажете?
- Чимось помогти? - Ні, я просто милувався апаратом.
Гарна тачка.
Авжеж.
Це завдяки кальцію в молоці кістки міцнішають.
Без молока кістки ламаються.
Просто тріскаються.
- Гарного дня, містере Кабана. - І вам теж.
У нас обмаль часу. Що там у новаторів смаку?
Вони дуже далеко.
Може, настільки далеко, що вони ближче, ніж думають.
Не думаю, що він тебе слухає.
- Що кажеш? - Кажу, що...
Гаразд, Стіве, показуй.
Я не зміг придумати якусь нову їжу,
але зробив отакий новий велосипед,
він менший, і дитині буде легше ним керувати.
Що?
Байдуже, що ти робиш. Важливо, як ти це називаєш.
Тому пропоную назвати новий продукт «Пачка Келлоґз».
Це мій портрет із морозива?
Так.
- Бачу, ти часу не гаяв. - Ніс добре вийшов.
Завдяки нашій місії
я зрозумів, що носив не ті штани, поки друг не виправив мене.
Тому я винайшов костюм для купання «Келлоґз»,
надувні штани з фольгою для схуднення, які утримують тепло і вологу.
Зможете казати людям: «Агов, мої очі тут, а не внизу».
Надихнувся його равіолі.
Ми защипнули тісто у формі квадрата з желе всередині.
- Це вже щось. - Називається «Фруктова мавпа Келлоґз».
Що ти наробив? Чому воно рухається?
Це равіолі з морських мавп.
- Туди засунули морських мавп. - Я казав, полуниці, дурню.
Спагеттіос.
Я ввела всі дані в «Унівак» для аналізу.
«Пост перемагає».
Я це знаю і без рахівниці за мільйон доларів.
Це сміття.
Усе сміття.
- Що далі? - Що далі? Ти була моїм «що далі».
Ці хлопці були твоїми «що далі». Тепер ти мені кажи.
То ми вже непотрібні?
Я якраз перевіз сюди всю родину.
Моя дружина в читацькому клубі. Уже й книжку обрала.
А я мала летіти на Місяць, Швінн.
А я — в Аргентину.
Вітаю, містере Кабана.
Бучі, Кеті, що ви тут робите?
Чого ви не в смітинку «Пост»?
Вони бризкають сечу койотів, аби ми не лізли.
Шкода. А в нашому смітнику нічого хорошого не знайдете.
- Точно? Погляньте на це. - Що це таке?
Рисові пластівці з м’якими зефірками.
Смакота.
Знаєте, Бобе, ми це вже проходили.
Коли маєш справу зі сміттям, треба відкинути високі очікування.
Треба поєднувати те, що є.
Філософські у вас думки народжуються у смітниках.
Треба поєднувати те, що є.
«ШАЛЕНИЙ»
Оце суворі критики.
- Ти колись їла сміття, Стен? - Авжеж.
Треба відкинути високі очікування і поєднувати те, що є.
Нумо покажу дещо.
Шеф-кухар Боярді й морські мавпи:
вдале затискання країв тіста, аби запечатати начинку.
Том Карвел — важливість імені.
Добре.
Тоді Джек Лалейн —
термоштани з фольги, аби фрукти були вологими та свіжими.
Так. «Унівак» —
прямокутні перфокартки з дірочками.
І Стів Швінн, милий любий Стів,
винаходить нескладні для дітей речі.
Може, духовка надто складна.
- Але вони подужають тостер. - Тостер.
Тобто дві штучки в упаковці,
прямокутна форма,
гофровані краї,
фруктова начинка,
і яскрава назва.
Перевертаю.
Стен, колего, думаю, ми розщепили атом сніданку.
Карвел непогано танцює твіст.
- Як і накладає морозиво. - Трохи розпусно. Навіть тваринно.
- Дівчата люблять тих, хто знає цей танець. - Чому?
Бо плечі й стегна весь час рухаються в різні боки.
Запорука фінансової стабільності.
Знаєш, Боярді, наша морська мавпа еволюціонує.
Я засунув її в акваріум — попливла.
Я такий радий.
Це диво. Він справжній хлопчик.
Ким би він не був, йому місце в банці.
Скільки ще до їстівного прототипу?
Скажу хіба, коли він не з'явиться — завтра зранку.
Треба подудлити зі штанів!
- Дудли зі штанів! - Дудли зі штанів!
Цукор. Нам потрібен цукор, Ладвіне. Що сказали гавайці?
Весь їхній цукор іде на кільця ананаса.
- Шуґар Рей Робінсон? - Це лише прізвисько.
- Серйозно? - От би нам вийти на Кубу.
Куба? Я знаю, хто може допомогти.
Невисокий злий лисий чоловік, у якого не всі вдома.
- Дядько Фестер? - Ні. Але шоу в нього класне.
Пакуй валізи, Ладвіне.
Летимо до Москви.
МОСКВА
Дуже дякуємо за допомогу з нашим цукровим питанням, Микито.
Його дуже цікавить ваша сторона угоди.
Ви просили про веселу дитячу кашу в американському стилі
для радянської Росії, і ми почули вас.
І ми не шпигували, не підслуховували.
Не секрет, що російські діти люблять буряки.
Тож їм сподобаються
«Борщові кільця».
Гаразд. Далі в нас
«Кремлівці».
Без жодних натяків.
І до вашої уваги
пластівці з додаванням улюбленого алкоголю —
«Граф Водкула».
«Я з'їм ваші пластівці».
Замовкни. Бажаєте спробувати?
Спершу ви.
Пана Хрущова часто хочуть отруїти.
Їж, Ладвіне.
Але ж ми їх не бачили після митниці.
Їж.
Домовилися.
Чудово. Коли нам чекати першу партію цукру?
Каже, це залежить від того, чи переспите ви з ним сьогодні.
Овва.
Мем.
- Нам дуже потрібен цукор. - То підеш ти?
Ні, але я з'їв отруйні пластівці й усе гаразд.
Маленьке запитання. Думаєте, це молоко ще можна пити?
- Звідки мені знати? - Понюхайте.
Пахне погано.
Який термін придатності?
До третього липня.
Доброго ранку.
Вітаю вас на «Френдлі Фармз», містере Кабана.
Тут життя бере свій початок.
Молоко, яке ви понюхали, скисло ще п'ять тижнів тому.
Ще хвилинка,
і ви б уже нічого не понюхали.
- Ви молочник? - Мене звуть Гаррі Френдлі.
Можна сказати, я той самий молочник.
Знаєте, що перше куштує людина після народження?
Яблучне пюре?
Молоко, містере Кабана.
Точно.
І молочний бізнес — не лише частина американської мрії.
Ми — біле на нашому прапорі.
Ми вершки, що так славно здіймаються на вершину,
а ви, містере Кабана,
стали надокучливим білим пластівцем, що прилип до дна.
Бо попри всі роки в бізнесі сніданків
ви наче щось упустили.
Бізнес пластівців без нас не існував би.
І ви б лиш знали, як у мене стискаються мої горішки,
коли я бачу, як ви сците в наші ріки білого золота.
Скільки ми знайомі, Бобе?
Від моменту мого викрадення.
І що робити?
Що робити?
І щоб ви не забували про мене й моїх людей.
Ведіть його до ряду.
Він сім'янин, сер.
Я сказав: до ряду!
Ряд? Що за ряд? Як у кінотеатрі чи концертному залі?
Буде ще той концерт.
Бобе?
Ще хвилина.
Любий, ти там більше як годину.
Упевнена, ти вже чистий.
А от голова моя!
Як мені вимити це з голови?
Як там мій малюк сьогодні?
Татко приніс сніданок для смаколика.
Зник. Що ти з ним зробив, ти, машино для всмоктування пасти?
Я спік традиційний святковий кекс.
Він у стінах.
Малюче?
Я приніс тобі рибки.
Рибка для тебе!
Виходь і бери.
- Я не знала, кому ще дзвонити. - Ти правильно вчинила.
- Привіт, друзі. - Що вони з тобою зробили?
Змусили мене пройти рядом.
- От же лактозні вишкребки. - Ти не єдина жертва.
Перший платіж Ель Сукре затримався, і він якось наслав на мене діабет.
Перепрошую. Що?
Ага. Я щойно був у лікаря.
ДІАБЕТ І ВИ
Ну, ніхто не казав, що буде легко.
Якось у НАСА ми втратили Ґаса Ґріссома й найкращу космічну мавпу в одній аварії.
А їхні стоматологічні записи були настільки схожі,
що ми ще тижнями з’ясовували, хто є хто.
Тобто ти кажеш, що серед рештків
капітана Ґаса Ґріссома є рештки мавпи?
- Це засекречено. - Але ж ти щойно сказала.
- Та яке. - Ти сказала. Ти ж...
- Це ти казав. Я... - Досить.
Слухайте, я кидаю проєкт.
- Що? - Це занадто. І зайшло задалеко.
І всім байдуже до якихось там дурних прямокутних сніданків.
- Сонце? - Що відбувається?
- Щось приземляється на газон. - Гаплик вашому двору.
- Це ви «Келлоґз»? - Так.
Маю наказ доставити вас у Білий дім. Президент викликає. Марш.
Ходімо.
Я переодягнуся?
Часу обмаль.
Заради всього святого!
Я мав політичні амбіції, та мама сказала, що я неприємний.
- Твоя мама — мудра жінка. - Найкраща.
І що це ти натягнув на себе?
Іншого не було. Це ще Тафт носив.
Вільям Говард Тафт — перший президент вагою 130 кг.
Тут у кишені надкушений батончик.
Жуй повільно, це ж історія.
- Хлопці Келлоґ, радий вас бачити. - Я... Ай, нічого.
Ніколи не думали назвати пластівці «Джекі Ос»?
Лише ідея, але їй би сподобалося.
Дякую, сер. Ми ретельно обдумаємо цю ідею.
Бо мене притиснули після того, як дехто заспівав мені «З днем народження».
Отже. Нам повідомили,
що ті нездари з «Пост» співпрацюють із клятими росіянами.
А навіщо їм це?
Очевидно, бо ви, телепні, обрубали їм постачання цукру.
І Хрущов допоможе їм налагодити постачання через Кубу.
Той острів весь із цукру.
Ідея того, що американські діти зранку смакуватимуть
комуняцький сніданок, не дає мені спокою.
Як не давала спокою вищезгадана білявка в блискучій сукні.
Ви маєте перемогти. Є якісь успіхи?
- Успіхи? Покажи йому, Стен. - Добре.
Масштаб зменшили, але...
Дивовижно. Вам що, по п'ять років?
Малий Джон-Джон малює краще. А він наче має якісь проблеми.
Містере президенте, якщо чесно, нам потрібна допомога.
Дозвольте уточнити.
- Ви зараз просите мене про допомогу? - Ну...
Я ж начебто все чітко сказав на інавгурації...
- Авжеж. - Чудова промова.
«Не просіть». Як ще я мав сказати? Два слова. Просто не просіть.
Не прошу, але пропоную послухати історію.
Одного разу
була собі дуже гарна компанія сніданків,
які мають проблеми з організованим молочництвом.
Ясно.
Я накажу братові Боббі прижучити тих корівників. Але не тому, що ви просили.
Ми не підведемо, містере президенте. Ми зробимо все заради вас.
- От біда. - Сер, у вас наступна зустріч.
- Хто там? - Близнючки Даблмінт.
У костюмах?
Так, сер. Вони в костюмах.
Гаразд, джентльмени, я перепрошую, але час для службових справ.
- Можна забрати собі? - Не просіть.
Точно.
Джекі досі купує капелюшки?
ПИВО
БАР ВІДЧИНЕНО
Я намагався їх просвітити.
Приніс їм «Ліра».
- Потім мене копнули під зад, як непотріб. - Не чекайте співчуття.
Бізнес живе на проблемах людей. Чиясь туга — моя радість.
Шкода.
У мене були квитки на прем'єру.
Даруйте?
Бачив вашу моновиставу «12 злих чоловіків».
Правда? Думаю, я так і не передав злість від шостого до дев'ятого.
Але гра прониклива.
Можна?
- Майк Даймонд, «Френдлі Фармз». - Терл Ітан Рейвенскрофт.
Ці квитки не підлягають поверненню, до речі.
Неотесані вискочні з «Келлоґз». Особисто я вважаю,
їм нічого не продати без талісманів.
Та їх багато.
Так, і всі круті, але от Тигр Тоні
точно капітан того корабля.
Жалюгідні цукрові бариги.
Жалюгідно, за умови,
що 14 кварталів рекордних прибутків — це жалюгідно.
А талісманам-бовдурам на лапу не перепаде нічого.
Оце була б трагедія, особливо коли вони настільки впливові.
Не моя справа, та вважаю, що вони легко можуть показати
старому Келлоґу, хто тут кого доїть.
Справді?
Думаєш, ми б... вони змогли б?
Ми, молочники, кажемо: «Навіть склянкою молока
можна накликати бурю».
Жарт про діарею?
Не думаю.
Хай там як,
не забувайте,
ви найкращий.
ВІСНИК НОВИН СІ-БІ-ЕС
Сніданкова війна в розпалі. мастодонти «Келлоґз» заявили,
що вони теж створюють якесь їстівне казна-що.
Далі: зростає напруга біля узбережжя Куби між США й Радянським Союзом.
Боббі Кеннеді взявся за молочарство.
А близнючки Даблмінт вагітні — кожна двійнею.
Вечірній випуск новин Сі-Бі-Ес триває.
Знято.
Це справжній прорив, Коркі. Окуляри з рентгеном.
Усе як на долоні.
Окрім моєї особистої драми.
Удома сильна напруга.
Сильна напруга.
Може, буду сьогодні допізна, Коркі.
ТИЖДЕНЬ 6: ТЕСТУВАННЯ ШТУКЕНЦІЇ
- Крута штука. У мене астигматизм. - Що?
Це дисбаланс елементів фокусування в оці.
- А я... - Він є в багатьох, а вони й не знають.
- Справді? - Глянь у бінокль.
- Чіткіше видно? - Ні, але ближче.
Хлопи!
Запускаю систему фруктової випічки.
А не занадто? Бункери й костюми?
Стандартний протокол НАСА.
І ми взяли пакети з титанової фольги, так безпечніше.
Швінн, дозвіл на двійку в тостері.
Двійка в тостері.
КИСЕНЬ
Натискай на механізм.
Штукенція внизу.
Розжарюються.
- Жовтогаряче. - Що саме відбувається?
- Підсмажування, сер. - Ну ж бо.
Переходжу на ручне керування. Додам трохи.
- Нащо? - Це небезпечно.
Що він робить?
Він змінює налаштування.
Уже п'ятірка.
Шість. Сім.
- Не до вподоби мені це. - Вісім. Вісім із половиною.
Швінн, золотистий.
Обережно. Продукт може бути гарячим.
Це як «вілі» на велосипеді.
Справжні ласощі!
- Ми це зробили! - Так!
ЛЕГКОЗАЙМИСТЕ
Ні!
Будь ласка, ні!
- Нічого не лишилося! - Чекай, он там. Що то?
Це людина?
Ще б пак. Це Стів Швінн. Стіве!
Ні. Це я, Чак.
Стів вибухнув.
Не йдіть туди. Там жах.
Що сталося? Де Стів?
Стів підсмажився, і ми його сплутали з Чаком.
Зерно до зерна, корова до молока.
Іноді треба вчасно зупинитися.
Але Стів Швінн так і не зміг.
Стів був найкращим.
- Він би оцінив. - Ага.
Він жив життя так, як майстрував велосипеди,
тобто не дбаючи про безпеку.
Лише коли людина на всі сто відсотків віддається справі,
лише тоді вона заслуговує на поховання з усіма пластівцевими почестями.
- Пластівцеві почесті, місіс Швінн. - Це честь.
- Велика честь. - Що відбувається?
Це твій план?
Я не знаю.
Ave Maria
КУКУРУДЗЯНІ ПЛАСТІВЦІ ПОХОРОННА ПАЧКА
Gratia plena
Maria, gratia plena
Maria, gratia...
Остання порція.
Ave
Ave dominus
Чому?
А хто це?
УСЕРЕДИНІ СЮРПРИЗ «КЕЛЛОҐЗ»
- Гам! - Хрусь!
- Хлоп! - Гам!
- Хрусь! - Хлоп!
Що це таке?
Це сюрприз, місіс Швінн.
Мабуть, там тимчасове тату.
Воно змиється за кілька днів. Гам!
- Хрусь! - Хлоп!
Ваш чоловік помер героєм.
Ви ж там пластівці робили? Як мій чоловік вибухнув?
Виведіть мене.
- Вона засмучена. - Оговтається.
Або так і не змириться з цією втратою.
Дивіться туди.
Молочники, росіяни й хлопці Сукре.
Петля затягується.
Щодо затягувань: це костюм Тафта?
- Я підшив. Як тобі? - Напрошуєшся на вето.
- Уперед. - Вето.
Справедливо.
Талісмани, слухайте.
Ми були під ярмом експлуатації Келлоґів надто довго.
У нового космічного прямокутника й талісмана немає.
- Нас утискають. - Саме так, мій милий Хрусю.
І ми ніколи не були в долі. Я маю питання.
Без наших облич,
без нашої магії, що в них лишається?
Дешевий пакет кінського корму, який ми просуваємо.
Тому я закликаю до насилля й спуску псів війни!
У нас будуть пси?
Ні, простацький Гаме.
Я кажу, що прийшов час протестувати.
А якщо маємо псів, то брати їх із собою?
Ти знаєш про місця ззаду?
Там нудно сидіти, найцікавіше тут.
А що там відбувається?
Зверни на узбіччя.
Російський військовий корабель перехопили
біля узбережжя Сполучених Штатів.
Вважаємо, там нелегальний цукор із Куби, що зіпсує збалансовані сніданки.
- Дружина — просто бомба. - Еге ж.
Наші вже працюють над пластівцями «Джекі О».
Її прізвище Кеннеді. До чого воно?
Це будуть кільця, як літера О. «Чіріос», «Ореос», «Джекі Ос».
Він про ядерну війну говорить, йолопи.
На цих шпигунських фото видно гігантські ядерні ракети.
Нас це не сильно хвилює, та якщо ці кораблі
зараз же не розвернуться, то я можу вибухнути.
Ми не обов'язково говоримо про ядерний вибух.
А про те, наскільки я роздратований. Є два види вибухів.
Є емоційний вибух,
і є «всім гаплик» вибух.
- Гаразд. Досить. - Ти куди?
Час ставити крапку.
Я на цьому знаюся.
Якось я малим був захворів, то мені купили човника.
Як усе зайшло так далеко?
Сніданковий бізнес. Буває.
- Це ми збудували це місто. - Успадкували.
Успадкували.
І через наші сварки воно може згинути.
Я вирішив дати вам цукор.
Скажу Хрущову не підривати Америку.
А він тебе послухає?
Може, якщо я запропоную йому щось цінне натомість.
Як от костюм Вільяма Говарда Тафта?
Не знаю, що то за костюм, але спробую.
Спробуй це.
Що скажеш?
Дичина.
Вульгарщина.
Мені до душі.
- Може, ми й створили ці компанії... - Успадкували.
Успадкували ці гігантські пластівцеві компанії,
аби привернути взаємну увагу.
Може, так і було.
Чого ти боїшся?
Я не боюся.
- Що це таке? - Що?
Це нова форма життя, яку ми випадково створили й намагаємося впіймати,
аби не розплодилася.
Це ви зробили? Куди воно ділося?
Байдуже. Де ми зупинилися?
У мене зараз дивний настрій.
О-о! Гей-гей! Едсел Кей, шануй людей!
- Чого ми хочемо? - Поваги!
- Коли ми цього хочемо? - Зараз!
Чого ми хочемо?
Час провчити тих блохастих волохастиків.
Ніякої лабораторії нема й не було Тепер ми це знаємо, знищимо зло
Не зважай. Переможе той, хто перший потрапить на полиці.
Нам потрібна лише назва.
Без паніки, сюди вже їдуть найкращі рекламники з Медісон-авеню.
Чого ми хочемо?
«Келлоґз».
Це не просто назва.
Це теплі обійми дому, сім'ї.
А з чого починається ця сім'я? З двох сердець.
Як два тістечка,
що під покровом темряви вкриваються однією фольгою.
Уявіть: чоловік іде з роботи,
дружина зустрічає його в атласному пеньюарі,
веде його до спальні одним помахом червоного блискучого нігтя.
Умикає тостер, у якого нагрівається спіраль,
він теж тепер чекає на свої теплі палянички.
Джентльмени, я представляю вам
«Желе Жолі» від Мартіна Марго.
У нас же пластівці для дітей.
Якщо вам цього досить.
Знаєте, що помітив за 6 годин у місті?
Мертві дерева, сумні й самотні жінки.
Ну, вибір за вами.
Нудне й неактуальне
чи провокативне й революційне.
Хто помічає мертві дерева?
Замовкни, Германе.
Геній за роботою.
Також є варіант із ноткою шоколаду «Желе Жолі — нуар».
А ще є «Желе Жолі — чуттєвість».
Без обгортки – для тих, хто наважиться.
Бо задоволення — одне на двох.
- Це не зовсім так. - Чому ні?
То що, святкуємо? Наріжемо вашої славнозвісної середньозахідної яловички?
Чи заарканимо собі кілька пухкеньких Желе Жолі в цьому напівмертвому містечку?
Можна нам подумати?
Могли б, та не думаю, що у вас вийде.
Послухайте, я на пенсії житиму на березі в Стінсон-Біч,
а ви й далі молитиметеся на бога посередності.
- Ясно. - Добре, що не глушив авто.
Чого вони такі злі? Це лише реклама.
- Я не знаю. - Не розумію.
Що ви сказали?
Ви ніколи не перепливете Ла-Манш і не втопитеся в шампанському.
Авжеж, ніколи.
То де, у біса, це озеро Свінсон?
Що ви сказали?
Гадаю, ви почули.
- Хочете працювати на мене? - Аж ніяк, моднику.
Я не біжу, коли кличуть.
А я покличу.
- Через таксофон. - Я позичу монетку.
Гарна зустріч.
То хто допоможе нам продавати цю штуку?
Здається, я знаю декого.
І вони місцеві.
Спершу хочу подякувати вам за приділений час.
Ви експерти. Пропоную перейти до справи.
«Фрукторжики». Що?
Ні.
-«Підсмаж і наминай». - Не куплять.
«Хрумципани»?
- Нещадна аудиторія. - Назва — найважливіше.
Щоб хотілося з'їсти.
Ви знаєте, як у «Пост» це назвали?
Здається, там на вибір дві назви: «Приплющенці»
й «Декстрозики».
- Отакої. - Сильні варіанти.
Одну хвильку.
Привіт. Як справи?
Не хочеш описати нам той смак?
Яким було їхнє желе? Застигле?
Чи рідке?
Як гума?
Ну ж бо.
Не заслужила.
Я вмію говорити з дітьми.
Кажи, який вміст пектину, або я вб’ю твою сім’ю, твоїх друзів!
- Спокійно. - Я втоплю твою бабулю!
Чому ти кричиш, як мій тато?
Я не кричав.
Маєте рацію. Кричав.
Хочете знати правду?
Я лише раз укусила,
і мені просто знесло голову.
Це найсмачніша випічка за все моє життя, а я багато перепробувала.
Це ти ще нашої не куштувала.
Принесіть їй.
Спробуй.
Це що, жарт?
Що?
На смак таке ж. Ви зробили те, що й вони.
Усі роблять однакове. «Кола» й «Пепсі», «Форд» і «Шевроле».
- Найголовніше — назва. - Назва.
Дупомасажер затягує Бучі!
Мій скульптор сідниць!
Скільки ще, містере Кабана, скільки потрібно жертв?
- Прибери свої руки. - Бучі, ти в нормі?
Він у нормі, а от що робити з тією назвою?
Он там є ім'я.
Перші літери кожного слова.
«Тост розігріти, або так подавати, одразу підживитися».
«Трат-поп». Мені подобається.
Оце я розумію.
Як таємне кодове ім'я, типу НЛО чи НАСА.
Чи бра. Бюсто-регулювальний апарат.
- Це неправда. - Я вже переконався.
Я теж.
Що?
«Трат-поп».
Глянемо, чи вистрелить.
«Трат-поп» від «Келлоґз»
Смачно зранку Смачно опівдні
Смачно ввечері й посеред ночі
«Трат-поп» від «Келлоґз»
Тост розігрій, або так подавай, одразу підживися
На тарілку викладай Свято шлунку починай
Смакота «Трат-поп» від «Келлоґз»
І як?
Що скажеш?
Геніально.
Залишилася лише рутинна сертифікація представником УПМ, містером Майком Панцом.
Ну, це найлегше.
Міцненьке.
А що з талісманами робити?
З ними розібралися.
«КЕЛЛОҐЗ» ЗВІЛЬНИЛИ ТАЛІСМАНІВ
Що ж, містере Келлоґ.
Скоро ви дізнаєтеся, що цей тигр
має кігті.
СЬОГОДНІ ПАНЦ СЕРТИФІКУЄ НОВИЙ ПРОДУКТ
Дайте вийти!
Неси ще, Келлоґу!
Нам треба грошей!
Сніданкові талісмани
й талісмани-патріоти всієї країни!
Єднайтеся, єднайтеся всі.
Оточіть периметр. Треба залучити всі сили.
Відправте обох охоронців.
- Де, у біса, Панц? - Я не знаю.
- Ось і він. - Усім доброго ранку.
- Добрий. - Вітаю.
Вибачте, довелося йти чорним ходом.
Сюди.
- Я сиджу тут? - Тут.
Отут. Так.
Добре. Дозвольте допомогти.
Отак.
- Так! - Так!
Я вже бачив такі розлючені натовпи людей раніше.
Де це було?
Знаєте, як нас називають отам?
Ні, як?
Волохатьками.
Ходячими килимами.
Ця ручка — подарунок від колеги,
і це був випадковий подарунок.
- Байдуже. - Тож...
Деббі принесла вам перекус і мазь від костюмного висипу.
Бо настав час битви.
- Так! - Так!
Покажімо їм, що буває, коли холодний розум не перемагає.
Так!
Містере Келлоґ, це варто бачити.
Дехто з керівництва «Келлоґз» сказав мені,
що вони з тіста випадково створили мутанта.
Я б не їла продукцію тієї компанії.
Ви директорка «Пост», їхнього головного конкурента?
Колись так було, але наш новий продукт,
«Кантрі-квадратик», отримав сертифікацію, тож ми станемо номером один.
Ось-ось вони сертифікують продукт, який замінить вас.
Фу!
Ні!
Тому бийтеся до останнього подиху,
інакше більше ніколи не поснідаєте!
Нехай посиплеться хутро!
- Так! - Так!
Відійдіть!
Уперед, малий ельфе, іди!
У красі лілій
Він народився понад морем
Полуниця.
- Чорниця. - Вони всі одного смаку.
- Лише кольори різні. - Вони прорвалися.
Тигр какає.
- Не відпускай мене! - Нізащо не відпущу!
Ми маємо бути разом!
Ні!
Запам'ятайте цей день.
Бо це тепер наша компанія.
Гаме, Хрусю й Хлопе, наша місія — зупинити сертифікацію. Геть Панца!
- Геть Панца! - Геть Панца!
Я вас усіх люблю. Ви всі особливі.
Коли це найкраще їсти?
Це страва?
Чи це перекус?
Буде нічим без сертифікації. Сам поставлю штамп!
- Стійте. - Ти не вмієш цього робити.
Чого робити? Оцього?
Спізнилися.
Гадаю, це справді не так складно.
Хрест нам, хлопці.
Жорстока доля поставила на нас хрест.
Це не доля.
Не треба було стояти в універмазі за намистом із зубів і рогами.
Не наривайся, Хрусю,
бо я встромлю цей ріг тобі в око.
Відступаємо з гідністю.
Зачиняти чи ні?
Зачини.
Стійте!
Знаєте, це справді чудовий продукт.
Дякуємо.
Може, досить на сьогодні пити, Волтере?
Ні, як патякатимеш.
Розробники цієї штуки перевершили себе, Коркі. Це «Дурна шпаклівка».
Розтягується, стягується, і якийсь незрозумілий механізм
перебиває надрукований текст на сторінку.
Щойно прийшло. У «Келлоґз» бунт.
Дай-но сюди. Якщо чорнило свіже, то має спрацювати.
Я плачу довбані рахунки.
Я питиму стільки, скільки я, бляха, захочу.
Екстрені вечірні новини з Батл-Кріку.
Жорстокий натовп улюблених злакових талісманів
штурмує власну компанію через новий продукт.
Продукт називається...
Не можу знайти нотатки.
Ця історія нас приголомшила.
Гаразд, спробую прочитати
з «Дурної шпаклівки».
Продукт під назвою
«Поп-тарт».
- Що... - Що він щойно сказав?
- Каже «Поп-тарт». - Прочитав задом наперед.
Поп-тарт? Має бути Трат-поп.
Уже ні. Сорок мільйонів людей щойно почули «Поп-тарт».
Мавпа з обличчям чарівника все зіпсувала.
«Поп-тарт» не асоціюється з попартом Енді Воргола?
- Ніхто не додумається. - Я додумалася.
«Поп-тарт».
- А що, гарно. - Так?
- Так.
Ні.
Так.
- Так. - А яка різниця взагалі?
Міняємо пакування й вантажимо.
«Поп-тарт».
Розлетиться.
«КЕЛЛОҐЗ» ПОП-ТАРТИ
«ПОСТ» КАНТРІ-КВАДРАТИКИ
Говоріть.
Як це досі немає даних щодо продажу?
Телефонуйте, щойно будуть!
- Що кажуть? - Якийсь комутатор зламався.
Усі лінії перевантажені. І саме в день запуску!
Гаразд, спокійно. Можливо, це через спалах ботулізму.
Сподіваюся, це ботулізм. Я виробив поп-тартів на п'ять мільйонів доларів.
Сподіваюся, уже є якісь цифри. Говоріть!
Що?
Справді?
Господи.
Ну?
Хтось уже купив «Поп-тарт»?
У всіх магазинах Сполучених Штатів
їх розмели за хвилину.
Що?
Наче напад сарани.
Діти готові на все заради наших «Поп-тартів».
Шістьох працівників покусали. Солодка лихоманка!
І вся суть у назві. Діти не захотіли квадратиків.
Які кантрі-квадратики? Не смішіть.
Ми дісталися Місяця.
Сніданкового Місяця.
Це два найдосконаліші прямокутники після скрижалей із заповідями.
А якщо додати глазурі?
- Не варто. - Так.
Так «Келлоґз» знову стали королями Батл-Кріку,
і всі співробітники були щасливі.
Ну, майже всі.
Містере Рейвенскрофт, ви вважаєте себе взірцем для дітей?
Так, ваша величносте.
Поясніть, а взірець може випорожнюватися
в коридорі однієї з найвідоміших компаній і кричати —
далі цитата:
«Зараз я вам тут накеллоґзаю».
Я шкодую про це.
Я впоров величезну миску пластівців.
Гарольд фон Браунгут і шеф-кухар Боярді виховали равіолі Еріка,
макаронне створіння, як рідного.
Та виявилося, що вони не можуть
упоратися з бунтівним підлітком-равіолі.
Еріку! Я ж казав тобі накрити басейн.
Іди до біса!
- Чув, як твій син розмовляє? - Коли огризається, то мій син? От ти!
Знову хочеш сваритися через це?
Том Карвел і Джек Лалейн зрозуміли, що вони в одній упряжці,
і відкрили свої заклади поряд.
- У мене худнуть. - А в мене від’їдаються.
«Унівака» мобілізували й відрядили до В’єтнаму,
де, за словами тих, хто служив із ним,
його ідеї стали ще алогічнішими.
Жах.
Коли Боббі Кеннеді притис молочний синдикат,
конспірологи вказали на 263-й кадр «Фільму Запрудера»,
на якому хтось привозить молоко в дуже дивне місце —
на трав’яний пагорб.
Марджорі Пост, одна з перших директорок,
стала символом жіночої емансипації.
Вона звела цілий монумент фемінізму
й назвала його Мар-А-Лаґо.
(ЦЕ ПРАВДА)
А Стен наклала вето на «Келлоґз», свою кар’єру і взагалі на культуру.
Стен? Так не паркуються.
- Ти тупий придурок. - А що ти, у біса, їси?
Те, що сама винайшла, – гранолу.
І цим я тебе прикінчу.
Непогано.
Знайди роботу!
А я зміг оплатити дітям дороге навчання.
- Гарний дерен. - І мені вистачило грошей на дерен.
І завдяки грандіозному успіху «Поп-тартів» я теж став зіркою.
Радий бачити, Бобе. Схоже, у нас тут герой.
Ну, ми в «Келлоґз» любимо сніданки й вирішили винайти щось нове.
Скажіть, чому прямокутна форма?
- Бо пентаграма вже зайнята, Джонні. - Дияволом!
І за традицією пластівцевого світу, на мене чекав сюрприз.
Це Енді Воргол, творець попарту.
Твої 15 хвилин слави закінчилися, Кабано.
Вторити можу тільки я.
Завдяки обгортці Стен із титанової фольги
я не постраждав.
Я маю повірити, що «Поп-тарти» можуть урятувати від кулі?
Я живий, отже, так.
А оте равіоленятко? Що воно таке?
Та його я вигадав. А по тебе, здається, прийшли.
- Мамо, тату! - Ходімо, Джордже, час додому.
Добре, купимо ми тобі ті окуляри-рентгени.
Дякую.
Агов!
Мамо, ти це бачила?
Стоп, що це було?
БЕЗ ГЛАЗУРІ ІСТОРІЯ ПОП-ТАРТУ
Стіве Швінн, ти там?
Наш формат — це Рожеве левеня і паровозик.
Я вже беруся за Рожеве левеня.
Вони такі...
Заступник шерифа й Рожеве левеня — мої.
Так не можна, Мардж!
У нас буквально одна робота.
Хочеш піти, Карвеле?
Караджина. Караджина.
Ні.
Він мав дівчину, на ім'я Караджина.
Фруктові коржики... ****, шморжики, чи що воно, ****, таке...
Це комедія. Ясно. Вибачте, чомусь думав про нагороду.
Віддавай тарти, старигане!
Пригальмуй!
Майк Даймонд. «Фрості Тіпс».
Ні? «Фрості Фармз». «Френдлі Фармз».
«Фрості Тіпс».
Переклад субтитрів: Павло Дум'як